@0    = ~Jaké ženy shledáváš krásnými, <CHARNAME>?~ [SAERI048]
@1    = ~Tak tohle je opravdu vypočítavá otázka.~
@2    = ~Líbí se ženy se zlatými vlasy a špičatýma ušima.~
@3    = ~Mám rád rezavé vlasy.~
@4    = ~Nejvíc se mi líbí havraní vlasy a modré oči.~
@5    = ~Nezáleží na tom, jak žena vypadá. Záleží jen na tom, *jaká* je.~
@6    = ~(Saerileth se stydlivě usměje.) Snad jest. Však má odvaha se vytratila, když jsem se tě přišla optat--~
@7    = ~(Náhle se zarazí a na chvíli vypadá velmi mladince.)~
@8    = ~(Povzbudivě se usmát.) Ty jsi krásná, Saerileth.~
@9    = ~Každému muži by ses líbila, Saerileth.~
@10   = ~Takže jen žebráš o komplimenty? Nu, ode mne žádný nedostaneš!~
@11   = ~Děkuji ti, <CHARNAME>. (Saerileth sklopí oči.)~
@12   = ~Toužila jsem tě slyšet říkat ta slova, však bála jsem se, že tvým očím se nezdám být ženou, avšak jen dítětem.~
@13   = ~*Vypadáš* jako dítě: hezké dítě, ale ještě pořád ne slečna.~
@14   = ~Ne, Saerileth, pro mě nejsi jen dítě.~
@15   = ~(Naklonit se a políbit ji.)~
@16   = ~Tys moudrý, <CHARNAME>. Krása přec uvadá s léty, však jestli miluješ ženu pro její srdce, budeš s ní šťasten po všechny své dny.~
@17   = ~To je přesně moje řeč. A myslím, že už jsem svou ženu našel.~
@18   = ~Na svůj věk jsi opravdu moudrá.~
@19   = ~Ty víš, jak každé téma převrátit na nudné poučování. Ještě mám štěstí, že jsi do toho nestihla zamotat Tyra!~
@20   = ~(Saerileth zrudne a krev v jejích tvářích svědčí o jejím ponížení.)~
@21   = ~Nevěděla jsem, že o mně tak smýšlíš: marnivé, hloupé dítě. Již o tom ode mne více neuslyšíš.~
@22   = ~(Saerileth tě váhavě vezme za ruku.) Věř tomu. Nejsem dítě, ale již žena, znám plně své vlastní srdce.~
@23   = ~(Už neříká nic dalšího, ale její ruka spočívá ve tvé.)~
@24   = ~(Saerileth tě vezme za ruku a trošku se třese, když se dotknete.) Jsem potěšena, že tě slyším tak pravit. Obávala jsem se--~
@25   = ~(Zarazí se a už nic neříká, ale její ruka spočívá ve tvé.)~
@26   = ~(Saerileth téměř mimovolně couvne. Její oči ale září a její rty chutnají jako med divokých včel.)~
@27   = ~(Saerilethina hruď se těžce zvedá, když se vrací na své místo a vidíš, že se často dotýká svých rtů na místě, kam jsi přitiskl své.)~
@28   = ~(Saerileth se usměje, ale v jejích očích je pořád ještě nejistota. Nic už ale neříká a pevně ti stiskne ruku.)~
@29   = ~(Saerileth potřese hlavou.) To přec není má moudrost, <CHARNAME>, jen milost samého Tyra.~
@30   = ~(Usměje se a růžová barva na jejích tvářích je ještě zřetelnější.) Však jsem ráda, že smýšlíš podobně. Dlouholetá láska tak vždy jedná.~
@31   = ~(Saerilethiny oči zahoří ohněm.) Nebudu naslouchat tak lehkomyslným slovům o Tyrovi! A již tě nebudu obtěžovat svými slovy!~
@32   = ~Rozumím. (Saerilethiny oči jsou jemně modré a září neobvyklým jasem. Začíná se obracet zpátky.)~
@33   = ~Ale stejně mi nezáleží na tom, jak žena vypadá. Záleží mi na tom, jaká *je*.~
@34   = ~(Neříkat nic, když se Saerileth vrací na své místo ve formaci.)~
@35   = ~Takové ženy obvykle upřednostňuji, ale ty, Saerileth, jsi ta nejkrásnější dívka, jakou jsem kdy viděl.~
@36   = ~(Vidíš, jak si Saerileth skrytě otírá slzy z tváří. Pochopila tvoji narážku a už s tebou o té věci dál nemluví.)~
@37   = ~(Saerileth zrudne.) Příliš mi lichotíš, <CHARNAME>. Však přec jsem ráda, že--že tě mohu potěšit.~
@38   = ~Obávala jsem se, že tvým očím nepřipadám jako dívka, avšak jen jako dítě.~
@39   = ~Jest pro mne podivné přemýšlet nad tím, že nyní přebývám v Základní.~ [SAERI049]
@40   = ~Je mi líto, že je pro tebe Faerun příliš *provinční*.~
@41   = ~A co si o Základní myslíš?~
@42   = ~Už jsi v Základní byla někdy předtím?~
@43   = ~Základní?~
@44   = ~Ne, nikoli. Nemínila jsem tvůj svět znevažovat, <CHARNAME>. Jest tomu jen tak, že jsem spokojena se svým vlastním.~
@45   = ~Však zdá se, že navěky požehnaný Tyr měl jiné úmysly. (Saerileth se lehce zasměje.)~
@46   = ~Zdá se, že svůj exil snášíš dobře.~
@47   = ~To říkej někomu, koho to zajímá.~
@48   = ~Nejsi kvůli tomu na Tyra naštvaná?~
@49   = ~Ach, to přec není vyhnanství. Jsem v *Tyrově* vůli. Kde jinde bych měla být?~
@50   = ~Jsem rád, že jsi tady.~
@51   = ~Nevím. Možná v Elysiu?~
@52   = ~Dokázal bych přijít na tolik lepších míst!~
@53   = ~Není lepší místo, než když jsi s přáteli.~
@54   = ~(Saerilethiny zářivě modré oči jasně ukazují, že ji tvoje slova zranila, ale přesto přikývne.) Odpusť mi.~
@55   = ~Hněvat se na něj? Jak bych mohla? Tyr jest mým bohem.~
@56   = ~Jest to tento svět, kde si Tyr žádá mou přítomnost, nežádám tedy být kdekoli jinde. Kam bych také šla?~
@57   = ~Děkuji ti, <CHARNAME>. Jest--příjemné cítit se vítána.~
@58   = ~Elysium? Ach, nikoli, <CHARNAME>. Má domovská sféra jest Celestie, domov navěky požehnaného Tyra.~
@59   = ~Jsem mu však blíže zde, než bych byla ve své sféře, neboť zde kráčím v poslušnosti jeho slovům.~
@60   = ~(Saerileth střízlivě přikývne.) Možná jsou příjemnější místa, však člověk přec musí kráčet tam, kde má být.~
@61   = ~A to mě utěšuje.~
@62   = ~Vskutku, zříš to správně. A já jsem ráda, že jsme--přátelé.~
@63   = ~Mám v tom zalíbení. (Saerileth se lehounce zasměje.) Jsem zde, abych činila Tyrovu vůli. Kde jinde bych měla být?~
@64   = ~Nikoli. Nebylo Tyrovou vůlí, abych opustila chrám nepřipravena, a první místo, kam mne vyslal, byl Sigil.~
@65   = ~Odsud jsem pak odešla do Základní, na Toril. A jsem potešena, že zde smím být.~
@66   = ~I já jsem rád, že jsi tady.~
@67   = ~Dokázal bych přijít na tolik míst, kde bych byl raději.~
@68   = ~Aspoň jsi mezi přáteli. Jaké lepší místo by sis mohla přát?~
@69   = ~Základní materiální sféra, část mnohovesmíru, ve které se nachází Toril.~
@70   = ~A v Základní jsi poprvé?~
@71   = ~Jaká je tvá domovská sféra?~
@72   = ~Vskutku. Nebylo Tyrovou vůlí, abych opustila chrám nepřipravena, a první místo, kam mne vyslal, byl Sigil.~
@73   = ~Sféra mého narození jest Celestie, domov navěky požehnaného Tyra.~
@74   = ~Jsem mu však blíže zde, než bych byla ve své sféře, neboť zde kráčím v poslušnosti jeho slovům.~
@75   = ~Jest pro mne neuvěřitelné, že ty--tys!--zplozencem Bhaalovým.~ [SAERI050]
@76   = ~Tvá dokonalost by jistě slušela i bohům, vpravdě i bohu samotné krásy!~
@77   = ~Inu, jsem *rád*, že můj táta je Bhaal. Rád zabíjím lidi.~
@78   = ~O tomhle nechci mluvit.~
@79   = ~Má *dokonalost*? O čem to mluvíš?~
@80   = ~Ehmm, Saerileth, cítíš se dobře?~
@81   = ~(Saerilethiny oči se rozšíří hrůzou.) Tys *potěšen*, žes synem Vraždy samotné?~
@82   = ~Vraždění tě těší?~
@83   = ~Jasně že jo. Je to legrace!~
@84   = ~Ne, Saerileth. Jen jsem si z tebe utahoval. Není to pro mě snadné téma.~
@85   = ~(Saerileth se od tebe odvrátí a její rty se třesou. Zaslechneš dokonce i její slabý šepot.)~
@86   = ~Had skrytý za líbeznou tváří! Byla kdy kniha obsahující tak zavilé zlo tak nádherně vyvázána?~
@87   = ~(Saerilethin obličej se rozjasní a natáhne se, aby se tě dotknula.)~
@88   = ~Odpusť mi, <CHARNAME>. Již o tom nebudu hovořit.~
@89   = ~(Saerilethiny tváře zčervenají.) Odpusť mi, <CHARNAME>. Již o tom nebudu hovořit.~
@90   = ~Ach, <CHARNAME>, tvá dokonalost jen začíná tvou krásou. Jsi silný a čestný, čistého srdce--~
@91   = ~(Saerileth se zarazí, v rozpacích nad vlastním nadšením. Náhle tě impulzivně vezme za ruku a políbí ji.)~
@92   = ~(Odtáhnout ruku.)~
@93   = ~(Uchopit její ruku a políbit ji.)~
@94   = ~(Počkat.)~
@95   = ~Běda, má--odpusť mi, jsem příliš smělá.~
@96   = ~(Saerileth se vrací na své místo, tváře jí planou a třese se.)~
@97   = ~(Saerilethina ruka se v té tvé třese a z jejích tváří se střídavě vytrácí a zase se do nich vrací barva.)~
@98   = ~(Svoji ruku ze tvé nicméně nestáhla.)~
@99   = ~(Saerileth ti letmo pohladí dlaň. Pak se s planoucími tvářemi vrací na své místo.)~
@100  = ~(Její oči tě však stále sledují.)~
@101  = ~Vskutku. Jest mi vždy dobře, když jsem po tvém boku. Tys silný, čestný, čistého srdce--~
@102  = ~(Všiml sis, že si Saerileth pohrává s neposlušným pramínkem svých vlasů.)~
@103  = ~(Tvé oči přitáhne záplava vlasů, které splývají z její hlavy. Saerileth ucítí tvůj pohled a usměje se na tebe.)~
@104  = ~(Podívat se jinam.)~
@105  = ~Jak dlouhé *jsou* tvé vlasy, Saerileth?~
@106  = ~Máš nádherné vlasy.~
@107  = ~Už sis někdy stříhala vlasy?~
@108  = ~(Saerilethina tvář se zachmuří a lehounce si povzdechne.)~
@109  = ~(Saerilethin úsměv se rozšíří.) Nikdy je nestříhám a pokud je rozvinu, sahají až k mým kolenům.~
@110  = ~Jsem rád, že je nestříháš, Saerileth. Jsou nádherné.~
@111  = ~(Natáhnout ruku a něžně se dotknout jejích vlasů.)~
@112  = ~To je bláznovství. Nemůžeš kvůli tomu ani nosit přilbu!~
@113  = ~(Saerileth se rozzáří, když ji chválíš.) Děkuji ti, <CHARNAME>.~
@114  = ~Však přec by bylo nečestné, abych tě nezpravila, že symbol na svém čele nosím dle příkazu Zlomeného Tyra.~
@115  = ~A byl to jeho příkaz, kvůli němuž nestříhám své vlasy.~
@116  = ~(Saerileth se chvěje potěšením ze tvého dotyku.) <CHARNAME>.~
@117  = ~(Dívka vydechne tvé jméno a její hlava se téměř mimovolně přimkne ke tvé dlani.)~
@118  = ~(Cokoli chtěla ještě říct se ztratí v její náhlé radosti.)~
@119  = ~To však není mé bláznovství, <CHARNAME>, vskutku. Jest to poslušnost.~
@120  = ~Sám Zlomený Tyr mi dal příkaz, abych na svém čele vždy nosila jeho symbol.~
@121  = ~Kvůli jeho příkazu nesmím nosit přílbici a mé vlasy tedy smí být tak dlouhé, aniž to poznamená mé schopnosti v bitvě.~
@122  = ~<CHARNAME>-- (Saerileth tiše zašeptá tvoje jméno.)~
@123  = ~Copak je, Saerileth?~
@124  = ~Teď ne, Saerileth.~
@125  = ~Saerileth.~
@126  = ~(Saerileth na tebe zírá a dlouhou chvíli nic neříká. Když se nakonec rozpovídá, vypadá to, jako by ji něco vylekalo.)~
@127  = ~Zapomněla jsem, z jaké příčiny jsem tě volala.~
@128  = ~Tak chvilku zastavíme, než si vzpomeneš.~
@129  = ~Nemáme času nazbyt. Dej mi vědět, až si vzpomeneš.~
@130  = ~Zapomeň na to!~
@131  = ~Stejně to zapomenu, budeš-li stát zde, neboť si budu připomínat, jak miluji tvou společnost.~
@132  = ~Přál bych si tu tedy stát hodně dlouho, aby sis na to už nikdy nevzpomněla, ale musíme jít dál.~
@133  = ~Nemáme čas na tvoje hlouposti!~
@134  = ~(Políbit Saerileth na čelo.) Pojď, vyrazíme.~
@135  = ~Vskutku, <CHARNAME>. Odpusť mi. (Saerileth se zahanbeně vrací na své místo.)~
@136  = ~Ach! (Saerileth sebou trhne, když k ní dolehnou tvá tvrdá slova.)~
@137  = ~Jest mi líto-- (Zarazí se a neví, jak pokračovat. Už nic dál neříká.)~
@138  = ~(Saerileth se usměje a vezme tě za ruku.) Pak tedy pokračujme.~
@139  = ~(Zrudne nad svou vlastní smělostí, ale tvoji ruku nepouští.)~
@140  = ~<CHARNAME>. (Saerileth vydechne tvé jméno jako pohlazení a dotkne se místa, kam jsi ji políbil.)~
@141  = ~Toto nikdy nezapomenu.~
@142  = ~(Tvé oči naleznou Saerileth a její sladký, tajný úsměv ti ukazuje, že o něčem ve skrytu přemýšlí.)~
@143  = ~Saerileth, proč se usmíváš?~
@144  = ~Něco se ti zdá legrační, Saerileth?~
@145  = ~(Neříkat nic.)~
@146  = ~Jak bych se nesmála? Vždyť ti kráčím po boku.~ [SAERI051]
@147  = ~Tvrdíš, že všechno, co potřebuješ ke štěstí, jsem já sám?~
@148  = ~Těší mě, že to říkáš.~
@149  = ~Ani já nepotřebuji ke štěstí nic víc, než být s tebou.~
@150  = ~(Saerileth se k tobě přivine blíž, její kobaltové oči ti hledí přímo do tváře a tiše hovoří.)~
@151  = ~Jest to snad tak podivné? Nerozumíš snad, jak mnoho tě miluji?~
@152  = ~(Saerileth zrudne a vezme tě za ruku.) <CHARNAME>--~
@153  = ~Nejsem právě teď připravený podívat si o lásce.~
@154  = ~A já miluji tebe, Saerileth.~
@155  = ~Je mi líto, že to říkáš. Tvoje pocity neopětuji.~
@156  = ~(Saerileth zrudne a vezme tě za ruku.) <CHARNAME>, dokud si to budeš žádat, budu zde pro tebe.~
@157  = ~<CHARNAME>, ty víš, jak mé srdce toužilo slyšet tě pravit tato slova.~
@158  = ~Má láska k tobě mi propůjčuje trpělivost. Budu na tebe čekat.~
@159  = ~Tys odmítl mou lásku a pošlapal mé srdce!~
@160  = ~<CHARNAME>, nyní i navěky tě budu z celého srdce milovat.~
@161  = ~Nikoli legrační, <CHARNAME>, avšak příjemné. Jak bych se nesmála? Vždyť ti kráčím po boku.~ [SAERI052]
@162  = ~(Saerileth si všimne, že se na ni díváš, a obrátí se, aby ti něco řekla.) Tys zřel, že se usmívám?~ [SAERI053]
@163  = ~A divíš se tomu? Vždyť ti kráčím po boku. Jak bych se nesmála?~
@164  = ~<CHARNAME>, proč tě oči těch, kdo nás zří pospolu, tak často obviňují?~ [SAERI054]
@165  = ~O čem to mluvíš?~
@166  = ~Co tím myslíš, když nás vidí spolu?~
@167  = ~Protože jsi tak mladá, Saerileth.~
@168  = ~Na tom nezáleží, Saerileth. Miluji tě.~
@169  = ~Hovořím o pohledech, jež na tebe ostatní vrhají, když tě vezmu za ruku nebo tě pohladím.~
@170  = ~Ve skutečnosti se taky cítím nepříjemně, když to děláš.~
@171  = ~To je protože jsi tak mladá, Saerileth.~
@172  = ~Záleží na tom, Saerileth? Máme se přece rádi.~
@173  = ~Lidé si myslí, že jsem pro tebe příliš starý, Saerileth.~
@174  = ~(Saerilethina tvář zbledne.) Míníš snad, že tvé srdce jest ke mně chladné?~
@175  = ~Ano, Saerileth. Je mi líto.~
@176  = ~Ještě tě, Saerileth, neznám dost dobře na to, abych věděl, co k tobě cítí moje srdce.~
@177  = ~Ne, Saerileth. Nemyslel jsem to tak.~
@178  = ~Tak mladá? (Saerilethiny rozšířené oči jsou plné zmatku.)~
@179  = ~Mých let jest plných patnáct a tys sám jen o pět let starší.~
@180  = ~Přesně. Já už mám přes dvacet a tobě je jen patnáct.~
@181  = ~Pořád tě tu považují za dítě, Saerileth.~
@182  = ~Přesto jsme oba dost staří na to, abychom znali svoje srdce.~
@183  = ~(Saerileth ti položí ruku kolem ruku a políbí tě na ústa.) Vskutku, má lásko. Ty a já jsme jedné duše.~
@184  = ~(Po chvíli Saerileth pokračuje.) Přec však toužím zvědět, proč tě druzí svýma očima obviňují.~
@185  = ~To je proto, že jsi tak mladá, Saerileth.~
@186  = ~Lidé si myslí, že jsem pro tebe příliš starý.~
@187  = ~Nevím. Nezajímá mě to. Vždyť mám tebe!~
@188  = ~Nevíš, cos mi učinil, <CHARNAME>. Mé srdce se rozpuklo na dvě poloviny.~
@189  = ~Však přec patří tobě.~
@190  = ~(Saerileth vážně přikývne.) Stane se, jak toužíš.~
@191  = ~(Saerileth sklopí pohled a na jejích řasách zahlédneš jednu křišťálově čistou slzu.)~
@192  = ~Pak musím být trpělivá, neboť toto jest víc, než mohu unést.~
@193  = ~Ach! (Saerilethina hruď se ulehčeně zvedne.)~
@194  = ~Však stále netuším, co činím tak zlého, že na mne takto hledí.~
@195  = ~To je jen proto, že jsi tak mladá, Saerileth.~
@196  = ~Lidé si myslí, že jsem pro tebe příliš starý, Saerileth.~
@197  = ~Na tom nezáleží. Pojďme.~
@198  = ~(Saerilethin výraz je naprosto nechápavý.) Jest na tom snad cosi špatného?~
@199  = ~Má vlastní matka dovršila patnáctý rok, když ji otec pojal za manželku. Nerozumím tomu.~
@200  = ~(Saerileth už se tě dál neptá, nevidíš však, že by se v jejích očích objevilo porozumění.)~
@201  = ~(Saerileth se na tebe zadívá s rodící se radostí.) Pravíš tedy, že přijímáš mou lásku?~
@202  = ~Ano, Saerileth. Přijímám. Miluji tě!~
@203  = ~Ne, Saerileth. Vím, co bych chtěl, a ty to nejsi.~
@204  = ~Ještě v tom neznám svoje srdce, ale rozhodně tě neodmítnu kvůli věku.~
@205  = ~(Saerileth zlíbá tvoje ruce a pokračuje.)~
@206  = ~Jsi má jediná radost a nic nás nesmí rozdělit.~
@207  = ~Inu, dobrá.~
@208  = ~(Saerilethin chladný souhlas ji zřejmě stojí mnoho úsilí a její ruce se pevně sevřou.)~
@209  = ~Ach, má duše! (Saerileth tě políbí na ústa, na tváře i na čelo.)~
@210  = ~Konečně! Jak dlouho, dlouho jsem toužila slyšet z tvých úst taková slova!~
@211  = ~(Její oči se rozzáří potěšením nade všechno chápání a ona zůstává po tvém boku.)~
@212  = ~Příliš starý pro mne? (Saerilethiny rozšířené oči jsou plné zmatku.)~
@213  = ~Mých let jest plných patnáct a tys sám jen o pět let starší.~
@214  = ~(Saerileth nakloní hlavu na stranu.) Však jistě víš.~
@215  = ~Kdykoli vezmu tvou dlaň nebo--nebo se tě dotýkám, druzí na nás vrhají ostré pohledy. Proč jest tomu tak?~
@216  = ~<CHARNAME>, doposud jsem tě nezpravila o mém zajetí v--v Baatoru.~ [SAERI055]
@217  = ~(Saerilethin hlas se trochu třese, když vyslovuje poslední slovo.)~
@218  = ~Na to nemáme čas, Saerileth.~
@219  = ~Ani to nedělej, Saerileth. Už na to nemysli. Je to za námi.~
@220  = ~Saerileth, jsem moc rád, že jsme tě dokázali včas zachránit.~
@221  = ~(Obejmout ji.) Jen si přeju, abych byl býval přišel dříve, milovaná.~
@222  = ~(Saerilethiny oči zaplaví slzy a zahanbeně se vrací na svoje místo.)~
@223  = ~Vskutku, jsem v bezpečí, vím, s tebou. (Saerilethina tvář se rozzáří radostí, která naplní i její hlas.)~
@224  = ~Nikdy nezapomenu ten obrat, z beznaděje k vytržení. <CHARNAME> mého srdce přišel, aby mne zachránil!~
@225  = ~(Saerileth nečeká odpověď, ale svírá tvou dlaň pevně, pevněji, než aby to bylo jen z vděčnosti.)~
@226  = ~A za to ti navěky patří má oddanost. (Saerileth se rychle obrátí, ale ne tak rychle abys nezaslechl její poslední slova.)~
@227  = ~Jako ti patří i mé srdce.~
@228  = ~Má lásko, má jediná. (Saerileth si opře hlavu o tvou hruď a její havraní vlasy se třepotají, jak dýcháš.)~
@229  = ~Jen pohled na tebe byl takovou radostí--všechno utrpení Baatoru, Abyssu, Carceri ani Šedých pustin nemohlo soupeřit s radostí, již mi dal jediný pohled na tvou tvář.~
@230  = ~A stále mi dává, milovaný mého srdce.~
@231  = ~(Tvé oči se zastaví na Saerileth. Splétá náhrdelník z květin. Nepamatuješ si, že bys takové květiny už někdy viděl.)~
@232  = ~Kde jsi vzala tyhle květiny?~
@233  = ~Co to děláš?~
@234  = ~(Saerileth pokračuje, nevšimla si tvého pohledu.)~
@235  = ~(Saerileth polekaně vzhlédne.) Každou noc kdosi tyto květy položí u mé hlavy. Nejsou snad tvým darem?~ [SAERI056]
@236  = ~Ne, nikdy jsem je neviděl.~
@237  = ~Jistěže jsou!~
@238  = ~(Saerileth nakloní hlavu doleva.) Pak tedy nerozumím.~
@239  = ~(Dívka dál splétá květiny, ale její zrak už na nich nespočívá. Místo toho se její kobaltové oči dívají k obzoru.)~
@240  = ~(Saerileth se stydlivě usměje.) Myslím na tebe, když se jich dotýkám.~
@241  = ~(Dál plete náhrdelník z květin, ale ty stále netušíš, odkud se vzaly.)~
@242  = ~Splétám tyto květy. (Ukáže ti napůl dokončený náhrdelník.)~ [SAERI057]
@243  = ~Není to snad dobrý způsob, jak využít tvůj dar?~
@244  = ~Jistěže ano.~
@245  = ~Aly já jsem ti je nedal.~
@246  = ~Každou noc kdosi tyto květy položí u mé hlavy. Nejsou-li tvým darem, pak odkud pochází?~
@247  = ~Nikdy jsem tě nezpravila o svém přijetí do Tyrových služeb. Toužil by sis onen příběh poslechnout?~ [SAERI058]
@248  = ~Jistěže ano, Saerileth. Už jsem o tom sám přemýšlel.~
@249  = ~Ne, teď ne. Není na to vhodná doba.~
@250  = ~Ale pro Bhaala! Už sklapni o tom Tyrovi!~
@251  = ~Jestli ti nebude vadit vyprávět, mně nebude vadit poslouchat.~
@252  = ~(Saerileth náhle zčervená.) Snad jest zavádějící hovořit o "příběhu".~
@253  = ~Přebývala jsem na Celestii a byla jsem zrozena v říši Tyrově. Být vždy obklopen Tyrovou slávou a přec odmítnout jeho volání--jest snad, kdo by tak mohl učinit?~
@254  = ~Jsem si jistý, že je takových lidí spousta. Paladini jsou vzácní.~
@255  = ~Chápu, co myslíš. Je čest sloužit bohu takovým způsobem.~
@256  = ~Pověz mi o tom víc. Jak víš, že tě povolal?~
@257  = ~Povolání bohů jest vzácné. To však nepravím, že bych se vychloubala!~
@258  = ~(Saerileth mluví dál.) Tyr nezvolí každého, aby se stal jeho paladinem, však jeho oko nehledí na naše zásluhy.~
@259  = ~Hledí na naši ochotu sloužit.~
@260  = ~Takže ochotné srdce je všechno, co chce? O tom pochybuju!~
@261  = ~Přinejmenším vím, proč si Tyr vybral *tebe*.~
@262  = ~Myslím, že paladin potřebuje víc než jen pouhou ochotu.~
@263  = ~Díky za příběh, Saerileth, i když byl kratičký.~
@264  = ~Vskutku, jest to čest, o jaké bych nikdy nesnila, kdybych o ní nesnila!~
@265  = ~Co tím myslíš?~
@266  = ~To nedává smysl.~
@267  = ~Tyr k tobě promluvil ve snu?~
@268  = ~(Saerilethiny oči tančí, když odpovídá.) Navěky požehnaný Tyr mi svou vůli ukázal jasně. Poslal mi ve snu svůj obraz.~
@269  = ~Měla jsem svou první vizi Tyra ve svých pěti letech. Byl to ten nekrásnější pohled v mém životě.~
@270  = ~A od té doby na mě spočívá Tyrovo světlo.~
@271  = ~Vskutku, jest třeba více než ochota, ujišťuji tě.~
@272  = ~Znám mnohé, kdo toužili sloužit, však nikdy nebyli povoláni. I to jest vůle boží.~
@273  = ~Zahanbuje mne, že se navěky požehnaný Tyr rozhodl povolat mne. (Saerileth se na tebe usměje, milým a na chvíli až nadpozemským úsměvem. Není však už ochotná dál pokračovat ve vašem rozhovoru.)~
@274  = ~(Saerileth znovu zrudne.) Tys příliš laskav, <CHARNAME>, vskutku. To však není má zásluha, ale Tyrova milost.~
@275  = ~(Saerileth se na tebe usměje, milým a na chvíli až nadpozemským úsměvem. Není však už ochotná dál pokračovat ve vašem rozhovoru.)~
@276  = ~(Saerileth se usměje na oplátku.) V mém životě není mnoho tajemství, jest tedy jen málo, co o něm vyprávět.~
@277  = ~(Saerileth se plaše zasměje.) Jest to má necvičená řeč, co kazí příběh.~
@278  = ~Dovršila jsem teprve pátý rok, když jsem poprvé snila o Tyrovi. Spravedlivý navštívil mou mysl v noci a vznesl nárok na můj život.~
@279  = ~Když jsem procitla ze spánku, zpravila jsem svého otce a matku o jeho povolání. Byli poctěni a dalšího dne jsem byla představena chrámu.~
@280  = ~Vskutku, učinil.~
@281  = ~Ach. (Saerileth je na chvíli otřesena.) Odpusť mi. Již tě tím nebudu obtěžovat.~
@282  = ~(Otočí se pryč a hluboce zrudne.)~
@283  = ~Promiň, nechtěl jsem ti ublížit. Rád bych si poslechl tvůj příběh.~
@284  = ~Skvělé. Konečně je tu klid.~
@285  = ~(Saerileth, stále v pochybnostech, se k tobě obrátí čelem.) Snad jest zavádějící hovořit o "příběhu".~
@286  = ~(Saerilethiny oči náhle zaplanou a pevně zatne zuby.) Od Saerileth již více neuslyšíš!~
@287  = ~(Právě jste se utábořili na noc. Ve tvých rukách je miska plná horkého masa a Saerileth se na tebe usmívá z druhé strany ohně.)~
@288  = ~(Pak se ticho poruší.)~
@289  = ~(Šli jste dnes celé věky a ty se nepřítomně natáhneš pro svou láhev na vodu.)~
@290  = ~(Saerileth je u tebe téměř dřív, než si uvědomíš, že je prázdná.) Zde, <CHARNAME>. Napij se z mé.~ [SAERI059]
@291  = ~Díky, Saerileth.~
@292  = ~Ne, díky. Nepiju po druhých lidech.~
@293  = ~Má lásko, jsi tu vždycky, když tě pořebuju.~
@294  = ~Saerileth, mám dojem, že mě pořád pronásleduješ.~
@295  = ~(Saerileth ti podá svou láhev a dívá se, jak piješ. Když dopiješ, setře ti poslední kapku z tváře.)~
@296  = ~(Vzít ji za ruku.)~
@297  = ~Saerileth, cítím se nepohodlně, když to děláš.~
@298  = ~(Políbit jí prsty.)~
@299  = ~(Usmát se na ni.) Díky, Saerileth.~
@300  = ~(Saerilethiny ruce ve tvých vypadají nesmírně křehce. Neříká nic, ale vaše prsty se propletou.)~
@301  = ~Však proč? (Saerileth se na tebe podívá a její oči se rozšíří.) Učinila jsem něco špatného?~
@302  = ~Bojím se, že si o nás lidi udělají špatnou představu.~
@303  = ~(Celé Saerilethino tělo se chvěje a po chvíli se ostře nadechne.) <CHARNAME>.~
@304  = ~(Vydechne tvé jméno jako nějaké zaklínadlo a stojí před tebou nehybně, dokud se nepohneš sám.)~
@305  = ~Jest mi potěšením, <CHARNAME>. (Saerilethin tón dává jejím slovům nečekanou hloubku.)~
@306  = ~Cokoli ti mohu dát, jest mi potěšením.~
@307  = ~Co tím míníš? (V Saerilethiných očích je zřetelný strach, takový, jaký jsi v nich nikdy neviděl v žádné bitvě.)~
@308  = ~Miluješ mne?~
@309  = ~Nevěděl jsem to až doteď, ale miluju. *Mám* tě rád, Saerileth!~
@310  = ~Ne, Saerileth. Nemiluju.~
@311  = ~Ještě nevím, Saerileth.~
@312  = ~(Saerileth si povzdechne a vrátí se na své místo, posmutnělá ze tvé výtky.)~
@313  = ~Má lásko a můj živote! (Saerileth tě obejme kolem pasu a skryje svou tvář na tvé hrudi.)~
@314  = ~Mé srdce jest tak plné--ach, však ticho jest tím nejlepším heroldem radosti!~
@315  = ~(Saerileth už nic neříká, ale její výmluvné oči mluví samy za sebe.)~
@316  = ~Ach! (Saerileth ustoupí, jako bys ji udeřil do obličeje. Její oči naplní slzy a stékají jí na tvář.)~
@317  = ~(Její pláč je tichounký, ale z obličeje jí úplně zmizí barva.)~
@318  = ~Již to nemohu déle snést.~
@319  = ~(Tato slova však nejsou určena přímo tobě a Saerileth se, pobledlá a ztichlá, vrací na své místo.)~
@320  = ~To jest podivné, <CHARNAME>. (Saerileth se lehounce zasměje.)~
@321  = ~Jíme z jednoho hrce, sdílíme jeden vak, z něhož čerpáme vodu do našich lahví, a přec se stále tváříš, jako bys byl od nás oddělen?~
@322  = ~(Saerileth ti během řeči doplňuje láhev.) Pak se napij z této.~
@323  = ~(Když dopiješ, setře ze tvé tváře poslední kapku vody.)~
@324  = ~Sloužit ti jest mým potěšením. (Saerileth ti podá láhev s vodou a dívá se, jak piješ. Když dopiješ, setře ze tvé tváře poslední kapku vody.)~
@325  = ~Mnoho jsem o tobě slyšela, <CHARNAME>. Zaslechla jsem též, že tys--ne však osamocen!--zabránil válce mezi Baldurovou bránou a Amnem.~ [SAERI060]
@326  = ~Je to pravda, Saerileth, ale teď už se mi to zdá jen jako sen. Jako celý můj život, než jsem tě potkal.~
@327  = ~Ano, je to pravda. Udělal jsem to.~
@328  = ~O tom nerad mluvím.~
@329  = ~Musel jsem zabít svého bratra, abych tomu zabránil.~
@330  = ~(Saerilethina tvář se rozzáří.) Jsi příliš laskav, milovaný. I já cítím, že můj život začal až ve chvíli, kdy jsem tě potkala.~
@331  = ~Nikdy nezapomenu na chvíli, kdy jsem poprvé zaslechla tvůj hlas.~
@332  = ~A já jsem byl překvapený, že vidím válečnici tak mladou--a tak krásnou.~
@333  = ~(Políbit Saerileth.) V ten den mi Tyr dovolil zahlédnout svou Vyvolenou, Saerileth havraních vlasů.~
@334  = ~Ale mám dojem, že ses mě ptala na něco ohledně Baldurovy brány.~
@335  = ~Hovoříš o mé kráse, ta však není ničím v porovnání s tvou. Tys nejkrásnější stvoření, jaké jsem kdy spatřila.~
@336  = ~Nejsem tak hezký jako, řekněme, lord Edorem.~
@337  = ~Vidíš mě očima svojí lásky, Saerileth.~
@338  = ~(Zasměješ se a potřeseš hlavou.) Ale mám dojem, že ses mě ptala na něco ohledně Baldurovy brány.~
@339  = ~(Saerileth se k tobě přivine a její vlasy ti zakryjí ramena.) Můj nejdražší, tys vše, co kdy mohu žádat od Slepého boha.~
@340  = ~Poznala jsem tě a nyní již ničeho nepotřebuji.~
@341  = ~Vidíš mě očima svojí lásky, Saerileth.~
@342  = ~Víš, někdy mě tvoje štěstí až děsí.~
@343  = ~Vskutku, má lásko. Jaká jest pravda v příbězích, jež jsem o tobě slýchala? Skutečněs zabránil válce?~
@344  = ~Lord Edorem? (Saerileth zavrtí hlavou.) Že jest pohledný, to přiznávám, však jen *tvá* krása mnou dokáže pohnout.~
@345  = ~Byla to *tvá* tvář, jež vnesla lásku do mého srdce. (Saerileth přitiskne svou tvář na tvou.)~
@346  = ~Milovaný, nemáš důvodu k žárlivosti.~
@347  = ~A jakýma očima bych tě měla zřít? (Saerlieth se něžně zasměje.) Nejvíc nejdražší, milovala jsem tě od chvíle, kdy jsem tě uzřela.~
@348  = ~Tvá dokonalost mne očarovala od oné chvíle. Sama bych nemohla žádat více.~
@349  = ~Míníš snad, že bohové jsou žárliví? (Saerilethin hlas je vážný.) Jest možné, že takové štěstí jako to naše není pro smrtelníky na Základní.~
@350  = ~Však navěky požehnaný Tyr přec není žárlivý, ani nedopustí takovou nespravedlnost, jako zahubit naše štěstí.~
@351  = ~Není se čeho obávat.~
@352  = ~Však přec o tom hovoříš zřídkakdy. Snad nějaká část příběhu stále otevírá staré rány? Nebo jest to jen tvá pokora?~
@353  = ~Vážně na tom není co vyprávět. Tehdy i teď zkrátka dělám, co je třeba.~
@354  = ~*Bylo* to bolestné. Musel jsem zabít vlastního bratra.~
@355  = ~Nejsem nijak pokorný. Jen se nerad zaobírám minulostí.~
@356  = ~Jest to pro tebe bolestné. (Saerileth soucitně přikývne.)~
@357  = ~Však přec věz, že chceš-li sdílet břemena svého srdce, jsem zde, abych je s tebou nesla.~
@358  = ~Zahubit bratra? (Saerilethiny oči jsou plné hrůzy a lítosti.)~
@359  = ~Ach, <CHARNAME>, jest to těžká cesta, na niž tě bohové vyslali. Z jakých příčin, chceš-li mne o tom zpravit, jsi ho musel zahubit?~
@360  = ~Pokusil se mě zabít.~
@361  = ~To on se pokusil začít válku.~
@362  = ~(Saerileth už se neusmívá a její oči potemněly.) Není to snadná věc k unesení, tvůj osamělý osud.~
@363  = ~Minulost nás učinila tím, kým jsme, <CHARNAME>. Zvolili jsme si své kroky a ony volby nás přetvořily. Tvá cesta jest jednou z obtížných.~
@364  = ~(Saerileth se usmívá, ale v jejích očích zůstává tíže.) Však přec věz, že chceš-li sdílet břemena svého srdce, jsem zde, abych je s tebou nesla.~
@365  = ~(Saerileth tě vezme za ruku.) Milovaný, není důvodu, abys nesl břemena své minulosti sám.~
@366  = ~Jsem vždy s tebou, ku pomoci. Toužíš o tom hovořit?~
@367  = ~Jsi na mě moc hodná, Saerileth. Někdy mě tvoje štěstí až děsí.~
@368  = ~Bolelo to. Musel jsem zabít svého bratra.~
@369  = ~(Saerilethin obličej ztratí barvu a pevně se přitiskne ke tvé dlani.)~
@370  = ~Jest mi známo, že tvá nebezpečenství nikdy neustávají, však přec o nich nemohu slýchat, aniž by mne znovu zachvátily obavy.~
@371  = ~(Na dlouhou chvíli je Saerilethin dech mělký a zrychlený.)~
@372  = ~Čas od času jest požadavek spravedlnosti až příliš těžký. (Saerilethiny oči jsou jsou laskavé a její hlas něžný.)~
@373  = ~<CHARNAME>, tys silný, žes nezaváhal, když spravedlnost požadovala krev tvého bratra. Za to máš mou úctu.~
@374  = ~(Zastavili jste na noc a ty ve svém batohu hledáš nějaký aspoň trochu čistý oděv na spaní.)~
@375  = ~(Tvoje pátrající prsty se sevřou kolem malého svitku. S jistotou víš, že když jsi ráno vstával, ještě tam nebyl. Když ho vytáhneš, poznáš Saerilethin rukopis.)~
@376  = ~(Přečíst ho nahlas.)~
@377  = ~(Přečíst si ho potichu.)~
@378  = ~(Hodit ho nepřečtený do ohně.)~
@379  = ~Co je to, milovaná?~
@380  = ~(Saerilethin hlas se přidá ke tvému a opakuje slova, jež napsala.)~
@381  = ~Pochybuj, že hvězdy září,
že slunce vyjde ze slují,
že má pravda lež ve tváři,
však nikdy, že tě miluji.~ [SAERI061]
@382  = ~Ach, <CHARNAME>, nejsem zběhlá v rýmech, však věř, že tě miluji nejvíce, úplně nejvíce.~
@383  = ~(Saerileth se k tobě přiblíží, zatímco čteš, a teď stojí před tebou a její modré oči hledí do tvých.)~
@384  = ~To bylo krásné, Saerileth.~
@385  = ~Saerileth, já ale neopětuji tvé city.~
@386  = ~Saerileth, já přece nemohu pochybovat o tvé lásce ke mně--ani o mé k tobě!~
@387  = ~Ach, má Saerileth. Ty vždycky najdeš nějaký nový způsob, jak mi ukázat svoji lásku.~
@388  = ~Přesně tohle jsem potřeboval. (Políbit ji.)~
@389  = ~(Saerileth zrudne.) Doufala jsem, že poznat mou lásku ti--ti přinese radost.~
@390  = ~Jistěže přineslo, milovaná.~
@391  = ~Přineslo, Saerileth. Taky tě miluju!~
@392  = ~Jsi tu vždycky, když tě potřebuju, Saerileth.~
@393  = ~Tvá láska je moje jediná radost.~
@394  = ~Ne, Saerileth. My dva můžeme být jenom přátelé.~
@395  = ~(Saerilethiny oči se zatmí, jejich modř ve světle ohně vypadá téměř jako černá.)~
@396  = ~Obávala jsem se takové odpovědi. (Její hlas se třese.) Miluji tě, <CHARNAME>. Že ty nemiluješ mne jest--~
@397  = ~(Její hlas ji zradí a ona se odvrátí.)~
@398  = ~Ty mne milujeě! (Saerileth se hlasitě zasměje a vztáhne k tobě ruce.)~
@399  = ~Doufala jsem v to, však tys nikdy *nepravil*, že mne miluješ. Ach, má lásko!~
@400  = ~Nebyl jsem si jistý svým srdcem, Saerileth. Musel jsem počkat, dokud jsem *nevěděl*.~
@401  = ~Jen jsem chtěl počkat na správný čas, abych ti to řekl.~
@402  = ~(Políbit Saerileth.)~
@403  = ~(Saerileth se usměje a posadí se vedle tebe.) Má láska nemá konce, konce tedy nemají ani cesty, jimiž tě o tom budu ujišťovat.~
@404  = ~Nu, já se tedy spokojím s touhle: Miluju tě.~
@405  = ~Už se na ně na všechny těším.~
@406  = ~Pokusím se, milovaný mého srdce. Pokusím se pochopit tvou potřebu a odpovědět na ni.~
@407  = ~Kéž bych jen dokázala tak snadno napravit vše, co tě tíží.~
@408  = ~Ty jsi všechno, co potřebuju ke štěstí, Saerileth.~
@409  = ~Ach, milovaný mého srdce, jest potěšením mých dnů, že ti mohu přinášet radost.~
@410  = ~(Saerilethina tvář se nadšeně rozzáří.) Můj <CHARNAME>! (Sepne ruce k sobě.)~
@411  = ~Dlouho jsem doufala, že tě uslyším říkat ta slova. Doufala jsem, že mne miluješ, však tys to nikdy *nepravil*. Ach, má lásko!~
@412  = ~(Saerileth si spokojeně povzdechne.) Nelituji své trpělivosti. Nakonec získat tvou lásku bylo mou jedinou tužbou.~
@413  = ~(Přitiskne si tvoji dlaň na tvář.) Můj jediný, můj poklade. Nakonec jest má radost úplná.~
@414  = ~Nelituji své trpělivosti. (Saerileth si zhluboka povzdechne a vypadá skutečně spokojeně.) Nakonec získat tvou lásku bylo mou jedinou tužbou.~
@415  = ~(Saerileth při tvém polibku celá roztává, její rty se vpalují do tvých v cudné vášni.) ~
@416  = ~A já tebe, <CHARNAME>.~
@417  = ~(Saerileth se stydlivě usměje a proplete svoje prsty s tvými.) I mé ruce dí totéž.~
@418  = ~Již tedy nebudeš strádat, neboť budu vždy s tebou.~
@419  = ~(Už za chviličku si uvědomíš, že Saerileth ta slova opakuje s tebou.)~
@420  = ~(Jak se plameny zakusují do svitku, vidíš, že je Saerilethin obličej bledý jako smrt. Mluví hlubokým hlasem, zjevně otřesená, že jsi spálil její dopis.)~
@421  = ~Pochybuj, že hvězdy září,
že slunce vyjde ze slují,
že má pravda lež ve tváři,
však nikdy, že tě miluji.~ [SAERI062]
@422  = ~(Saerileth se zasměje.) Mám ti snad předčítat? (Vezme ti dopis z rukou a začne číst.)~
@423  = ~(Její oči však nehledí na svitek, ale na tvou tvář.)~
@424  = ~Pochybuj, že hvězdy září,
že slunce vyjde ze slují,
že má pravda lež ve tváři,
však nikdy, že tě miluji.~
@425  = ~(Sedíte se Saerileth bok po boku a její hlava ti spočívá na ramenou. Náhle se zavrtí a posadí se, jako by ti chtěla něco říct.)~
@426  = ~(Než ale nějaká slova stihnou opustit její rty, zaslechneš teď už známý zvuk, když se otevře portál mezi sférami.)~
@427  = ~Milovals jinou přede mnou?~ [SAERI063]
@428  = ~Proč tě zrovna tohle napadlo?~
@429  = ~To je kvůli Edoremovi, že ano?~
@430  = ~Ne, jistěže ne, Saerileth.~
@431  = ~Byly jiné ženy, které jsem měl rád, ale jen tebe *miluji*.~
@432  = ~Byl jsem zamilovaný už dříve, ano.~
@433  = ~(Saerilethiny tváře zčervenají, když odpovídá.) To--to kvůli lordu Edoremovi, milovaný.~
@434  = ~Miluje mne. A já jeho nikoli. (Saerileth zřejmě dychtí tě o tom ujistit.)~
@435  = ~Jest však zřejmé, že mne miloval po celý ten čas. A já se bála, že i tys snad tak miloval.~
@436  = ~Prosím, zprav mne věrně. Jest tomu tak?~
@437  = ~(Saerilethin obličej se rozzáří a přitiskne si tvou ruku na tvář.)~
@438  = ~Jsem ráda, tak ráda, že tě takto slyším hovořit!~
@439  = ~A co ty, Saerileth? Už jsi byla někdy zamilovaná?~
@440  = ~Je někdo ve *tvé* minulosti, o kom bych měl vědět?~
@441  = ~(Políbit Saerileth.) Jsem rád, že jsem si své srdce nechal pro tebe.~
@442  = ~Jiné, kterés měl rád? (Saerilethiny oči se zatmí jako když mrak zakryje letní oblohu.) Co to znamená?~
@443  = ~Měl jsem přátele, dívky, které jsem měl rád, ale ještě jsem nikdy nebyl "zamilovaný".~
@444  = ~Byly tu i další, které jsem miloval, ale když jsem potkal tebe, věděl jsem, že to byla chyba.~
@445  = ~A tvá láska ustala. (Saerilethin hlas se třese.)~
@446  = ~Proč bys dával srdce a pak si ho bral zpět?~
@447  = ~Protože dívka, kterou jsem miloval, ho nechtěla.~
@448  = ~Ani nevím. Prostě nám to nevydrželo.~
@449  = ~Pravíš, žes nikdy nemiloval jinou než mne?~
@450  = ~Já? Nikoli, má lásko! (Saerilethiny hluboké a jasné oči nepřipouští žádnou pochybnost.)~
@451  = ~Milovala jsem svého otce a bratry, však láska panny k muži nikdy nevešla do mého srdce, dokud jsem nespatřila tvou tvář.~
@452  = ~(Saerileth si tiše povzdechne.) Že jsem ti dala své srdce neposkvrněné, já toužím abys zvěděl, však jestli míníš, zda vím i o dalším, kdo si žádal mou lásku, pak nikoli, nevím o žádném.~
@453  = ~(Saerileth sklopí oči.) Přec však vyznávám, že vím, jak drahá jsem lordu Edoremovi.~
@454  = ~Tak jako já, milovaný! (Saerileth zvedne tvou dlaň ke rtům a něžně ji políbí.)~
@455  = ~Za toto by stálo zemřít.~
@456  = ~(Saerileth vážně přikývne.) Vskutku, svatí otcové byli blízcí mému srdci a i lord Edorem v něm má místo neméně vzácné než mí bratři.~
@457  = ~Avšak láska panny k muži nevešla do mého srdce, dokud jsem nespatřila tvou tvář.~
@458  = ~Tys nezakusil lásku rodičů, abys z té jejich poznal, jaká má být láska muže k dívce.~
@459  = ~(Saerileth ti stiskne ruku.) Však přec jsi ji nakonec našel.~
@460  = ~(Saerileth se usměje, ale její kobaltové oči jsou plné slz.) Její pošetilost jest tedy můj zisk.~
@461  = ~(Krátce tě políbí na tvář a vrátí se na své místo ve formaci, jen ramena se jí trochu třesou.)~
@462  = ~A přec jsi ji miloval tak, jak pravíš, že miluješ mne? (Saerileth se od tebe odvrátí a přikryje si tvář dlaněmi.)~
@463  = ~Byla-li tvá láska pro--k *ní* tak nestálá, jak mohu vědět, že ta ke mně se nezmění?~
@464  = ~Protože ty nejsi ona. To, co miluji na tobě, se nikdy nezmění.~
@465  = ~To nikdy nevíš. City se mění. Ale nestojí snad láska za nějaké riziko?~
@466  = ~Jak můžu *já* vědět, že ty nepřestaneš milovat *mě*?~
@467  = ~Ne, nikoli láskou panny k muži. (Saerileth tě vezme za ruku a propichuje tě svým pohledem.)~
@468  = ~Hovoř pravdu se svou Saerileth. Jestli se tvá láska ukázala tak nestálou, žes miloval a selhal--~
@469  = ~(Hlas ji zradí a mluví za ni její oči.)~
@470  = ~To bys chtěla, abych nechal srdce u někoho, kdo ho nechtěl?~
@471  = ~Ty bys zůstala s někým, ke komu už nic necítíš?~
@472  = ~Ach. (Saerilethin obličej se trochu rozjasní.) Pak tvá láska ztratila světlo.~
@473  = ~Lituji tě kvůli tomu. Však že ctím Zlomeného Tyra více než tebe, toho se nemusíš obávat.~
@474  = ~(Saerileth se usměje, i když na jejích lících jsou stále slzy.) Její pošetilost jest tedy můj zisk.~
@475  = ~(Krátce ti stiskne ruku a vrátí se na své místo ve formaci, jen ramena se jí trochu třesou.)~
@476  = ~(Saerileth potřásá hlavou.) Nikoli, <CHARNAME>, ty a já se pak velmi lišíme.~
@477  = ~Nevíš, co jest láska, a já musím nést svou pošetilost, jak nejlépe svedu. Mé srdce však není pro tebe.~
@478  = ~Láska jest více než proměnlivé pocity! City se mění s počasím nebo podle tvého žaludku.~
@479  = ~Láska není pocit a já tě již nebudu milovat--navzdory svým pocitům.~
@480  = ~Má láska nepodléhá proměnám pocitů. Miluji tě rozumem.~
@481  = ~Miluji tě ze své volby, svou vůlí. A ty?~
@482  = ~Láska je ten nejúžasnější pocit a já si přeju, aby nikdy neskončil.~
@483  = ~Máš pravdu, Saerileth. Přesně tohle jsem se naučil od doby, kdy jsem se zamiloval naposledy.~
@484  = ~Ty jsi mě naučila, jak milovat, Saerileth, a já si *volím* tě milovat.~
@485  = ~Pak tedy, jestlis zvolil milovat, se nemusím obávat, že tvou lásku ztratím.~
@486  = ~(Saerileth se na tebe sladce usměje, třebaže oči má pořád smutné.)~
@487  = ~Vskutku, milovaný. Zříš mnoho.~
@488  = ~Lord Edorem mne miluje. A já jeho nikoli. (Saerileth zřejmě dychtí tě o tom ujistit.)~
@489  = ~Prosím, <CHARNAME>, vyprávěj o Gorionovi.~ [SAERI064]
@490  = ~Saerileth, je mi líto. Nerad o něm mluvím.~
@491  = ~Gorion byl jediný otec, kterého jsem poznal. Přál bych si, aby to tak viděli i ostatní.~
@492  = ~Gorion byl dobrý, laskavý člověk, který mě měl moc rád.~
@493  = ~Gorion to myslel dobře, ale byl k uzoufání nudný.~
@494  = ~(Saerileth tě vezme za ruku.) Můj jediný, jsem přec tvá a toužím zvědět víc o tvé minulosti, jež tě vykovala v takového, jakým dnes jsi.~
@495  = ~Zkrátka nemůžu, Saerileth. Viděl jsem Goriona umřít. Zavraždili ho přímo před mýma očima.~
@496  = ~Gorion byl na mě hodný. Měl mě rád.~
@497  = ~Moc mi chybí.~
@498  = ~To jsem nevěděla. (Saerilethin hlas je tichý a plný lístosti.) Odpusť mi, milovaný.~
@499  = ~Nikdy bych o tom nehovořila, věděla-li bych to.~
@500  = ~Vím, Saerileth. To je v pořádku.~
@501  = ~To nevadí. Jsem rád, že už to víš.~
@502  = ~Prostě mě nech o samotě, Saerileth.~
@503  = ~Byl ti jako otec. Jaká byla jeho výchova?~
@504  = ~Byl přísný, ale laskavý. Nikdy jsem nepochyboval, že má o mě starost.~
@505  = ~Býval občas roztržitý, ale vždycky si našel čas mi naslouchat.~
@506  = ~Horlivě se snažil mě dovzdělat. Je těžké uvěřit, že něco takového udělal pro Bhaalova zplozence.~
@507  = ~Přec tě však žádám o odpustění. (A Saerileth ti políbí ruku.)~
@508  = ~Tak jako i já. Chtěl-li bys o něm se mnou ještě někdy hovořit, budu poctěna.~
@509  = ~Vskutku, má lásko. (Saerilethin obličej plane hanbou, když se vrací na své místo ve formaci a neodvažuje se zvednout zrak, aby se ti podívala do očí.)~
@510  = ~Můj otec mu byl podoben, ač jsem s ním nepřebývala po dovršení svých pěti let. Přec však znám jeho lásku.~
@511  = ~Těší mne, žes byl milován svým otcem. Milovaní synové bývají nejlepšími otci.~
@512  = ~Tvá slova mi připomněla matku. Byla podobná. Nepřebývala jsem s ní po dovršení svých pěti let, však přec znám její lásku.~
@513  = ~Miloval tě. Jest tak těžké tomu uvěřit? I já tě miluji. Pro lásku přec žádná oběť není příliš vysoká.~
@514  = ~Jest to pro tebe těžké. (Saerileth si lehounce povzdechne.) Budeš mi však vyprávět více o svém otci?~
@515  = ~Nudný? (Saerileth se lehounce zasměje.) Tomu nemohu uvěřit, když vychoval *tebe*. Budeš mi o něm vyprávět více?~
@516  = ~Budeš mi vyprávět více o své rodině?~ [SAERI065]
@517  = ~A co bys chtěla vědět?~
@518  = ~Už mi žádná rodina nezbyla.~
@519  = ~Už mi zbyla jenom Imoen.~
@520  = ~Nevím, nač se tě optat. O tvé rodině nevím ničeho, kromě několika střípků o Gorionovi.~
@521  = ~Pak už není *co* dalšího říkat. Gorion byl celá rodina, kterou jsem měl.~
@522  = ~Kromě něho už mi zbyla jen Imoen.~
@523  = ~Přál bych si mít ještě nějakou jinou rodinu kromě toho mrtvého boha.~
@524  = ~Lituji tě, milovaný, vskutku. Má rodina byla vždy plná lásky a oddanosti--přála bych ti, abys měl též takovou.~
@525  = ~Nu, na to už je moc pozdě.~
@526  = ~Taky bych si to přál, ale už je příliš pozdě toho litovat.~
@527  = ~Přinejmenším mám pořád Imoen.~
@528  = ~Imoen, přítelkyně tvého mládí. Zprav mne tedy blíže o svém dětství v její blízkosti, můj jediný.~
@529  = ~Je mi líto. To je pro mě příliš těžké, když je teď uvězněná.~
@530  = ~Je pro mě jako sestra. Vyrostli jsme spolu a já si neodpočinu, dokud ji nevysvobodím!~
@531  = ~Byla něco jako rodinný šašek a pořád mě dostávala do potíží.~
@532  = ~Neměli jsme se moc rádi, ale to neznamená, že ji hodlám nechat v problémech.~
@533  = ~Nikoli, <CHARNAME>, není příliš pozdě. Ač již nezakusíš lásku v rodině, kdes synem, přec můžeš poznat lásku v rodině, kdes otcem.~
@534  = ~(Saerilethina tvář jemně zrudne a už nic víc neříká.)~
@535  = ~Nezříš to správně, <CHARNAME>. Ač již nezakusíš lásku v rodině, kdes synem, přec můžeš poznat lásku v rodině, kdes otcem.~
@536  = ~Zachráníme ji, mé srdce! Tvá čest tě povede až k ní a vysvobodíme ji.~
@537  = ~(Saerileth přitiskne svou tvář ke tvé a podívá se ti do očí.) Neděs se, můj nejvíc milovaný. Tvá Imoen bude opět kráčet po našem boku.~
@538  = ~Byla ti však drahá i přesto?~
@539  = ~(Saerileth přitiskne své rty ke tvým a zapečetí svá slova, jako by to byl slib, což, jak si po chvíli uvědomíš, možná opravdu byl.)~
@540  = ~Tvá čest zůstane neposkvrněna, <CHARNAME>. Imoen zachráníme.~
@541  = ~Ano, tvá sestra. Prosím, zprav mne blíže o svém dětství v její blízkosti, můj jediný.~
@542  = ~Je mi líto. Je pro mě moc těžké o ní mluvit, když vím, že Irenicus je stále na svobodě!~
@543  = ~Byla vždycky jako moje sestra, dokonce i předtím, než jsem se dozvěděl, že jsme opravdu příbuzní.~
@544  = ~Z jaké příčiny ses jí neoptal?~
@545  = ~Jistě, můj jediný. A bude na něm vykonána spravedlnost ve jménu Tyrově--kvůli Imoen i tobě samému.~
@546  = ~Pak příkoří, jež musela zakusit, musí soužit tvé srdce dvojnásob.~
@547  = ~(Saerileth přitiskne svou tvář ke tvé a podívá se ti do očí.) Neděs se, můj nejvíc milovaný.~
@548  = ~Bezpráví, jež bylo spácháno na tobě i na Imoen, bude napraveno--ve jménu Jednorukého Tyra.~
@549  = ~Však přec jsi ji vyhledal, ačs netušil, že jest tvou sestrou. Musels ji tedy milovat a příkoří, jež musela zakusit, musí tak soužit tvé srdce dvojnásob.~
@550  = ~Pak se tak snad stane, <CHARNAME>. (Saerileth se uvolněně zasměje.)~
@551  = ~Však snad jednou zalituješ svých slov, neboť to, co sestry praví o minulosti nemusí vždy souhlasit se vzpomínkami bratrů!~
@552  = ~(Utábořili jste se na noc a Saerileth je jako obvykle na svém místě po tvém boku u ohně.)~
@553  = ~(Náhle začne mluvit.) <CHARNAME>, umíš tančit?~ [SAERI066]
@554  = ~Tančit? Jistěže ne!~
@555  = ~(Lhát.) Jasně že umím.~
@556  = ~(Říct pravdu.) Ano, umím.~
@557  = ~Bard umí spoustu věcí a tanec je jedna z nich.~
@558  = ~Pak bys snad zkusil? Toužila bych zatančit si s tebou.~
@559  = ~Ne, Saerileth, *neumím* tancovat. Ale tebe bych rád viděl tančit.~
@560  = ~*Pokusím* se, ale opravdu neumím tančit.~
@561  = ~Zbláznila ses? Můj život je pořád v ohrožení. *Nechci* tancovat.~
@562  = ~(Saerileth se zlehounka zasměje a vezme tě za ruku.)~
@563  = ~Můj jediný, přec víš, že to jest nemožné. S kým bych tančila, ne-li s tebou?~
@564  = ~Zřela jsem milence, jak spolu tančí do taktu, a bylo to tak--~
@565  = ~(Saerileth se zarazí a políbí tě na čelo.) To jest jen má malá pošetilost.~
@566  = ~Spi sladce, má lásko. (A pak je pryč, jen pramínek jejích vlasů tě ještě pohladí, než odejde.)~
@567  = ~(Saerileth tě se zjevným potěšením vezme za ruku a vytáhne tě na nohy.)~
@568  = ~To přec není obtížné. Ponejprv čiň vše po mně.~
@569  = ~(Saerileth si začne pobrukovat nějakou melodii beze slov, pomalou a vznešenou. Taneční kroky jsou opravdu jednoduché a ty nemáš problém ji následovat.)~
@570  = ~(Navzájem se dotýkají jen vaše dlaně a ty máš vzácnou příležitost prohlížet si její jemnou krásu.)~
@571  = ~(Dotek jejích rukou je něžný a neposedné pramínky vlasů víří kolem vás jako půlnoční mračno.)~
@572  = ~(Její vůně zůstává na tvých dlaních ještě dlouho poté, co dotančíte.)~
@573  = ~Odpusť tedy, milovaný, pošetilost mého přespříliš rozverného srdce. Jistěžes pronásledován.~
@574  = ~(Saerileth se nakloní a políbí tě na čelo.)~
@575  = ~Ať je tvůj spánek sladký jako můj vlastní. (A pak je pryč, jen pramínek jejích vlasů tě ještě pohladí, než odejde.)~
@576  = ~(Saerileth se něžně zasměje.) Pak si jistě se mnou zatančíš!~
@577  = ~(Není to otázka a než ji dokážeš zastavit, vezme tě za ruku.)~
@578  = ~(Odtáhnout ruku.) Nechci tancovat.~
@579  = ~Dělal jsem si legraci, Saerileth. Neumím tančit.~
@580  = ~(Tančit podle ní.)~
@581  = ~Však proč? (Saerileth je příliš udivená, než aby se cítila uraženě.)~
@582  = ~Protože neumím tančit.~
@583  = ~Protože můj život není nikdy v bezpečí. *Nechci* tancovat.~
@584  = ~Ale víš co, zatančíme si.~
@585  = ~(Saerilethina tvář se zatmí jako letní obloha při bouřce.) Prosím, lásko, neobelhávej mne, ani v žertu.~
@586  = ~(Stiskne ti ruku a políbí ji.) Nebudeme-li tančit, odeberu se na lože.~
@587  = ~(Saerileth se usměje s nevinným potěšením) Nejprve čiň to, co já.~
@588  = ~Pak si se mnou zatanči!~
@589  = ~(Saerileth tě zvedne na nohy málem dříve, než si uvědomíš, že už nesedíte.)~
@590  = ~Následuj mě, Saerileth!~
@591  = ~Však proč nikoli? (Saerileth je příliš udivená, než aby se cítila uraženě.)~
@592  = ~Protože jsem unavený.~
@593  = ~(Saerileth se tě snaží se svou přirozenou hravostí následovat a po chvilce se jí to začne dařit.)~
@594  = ~(Nakonec se oba ztratíte ve svých krocích a ona přestane tančit, bez dechu a usměvavá.)~
@595  = ~Ach, <CHARNAME>, dnešního večera již nemohu více tančit. (Políbí tě na rty a je pryč.)~
@596  = ~(Saerilethina ruka se ti přitiskne na čelo.) Nemáš horečku. (V jejím hlase zní úleva.)~
@597  = ~Tvůj úděl jest však přec obtížný. Lehni si, má duše, a spi. (Políbí tě na rty a uloží tě na lůžko.)~
@598  = ~Spi sladce, <CHARNAME>. (A pak je pryč.)~
@599  = ~(Je pozdě a Saerileth sedí u tebe. Všichni ostatní už usnuli a jsi tu s ní sám.)~
@600  = ~(Odlesky plamenů se míhají v lesklé černi jejích vlasů. Její krása je nesmírně opojná a její blízkost tě vzrušuje.)~
@601  = ~Saerileth, vyspíš se se mnou?~
@602  = ~(Vášnivě Saerileth políbit.)~
@603  = ~(Položit dlaň na Saerilethino stehno a pohladit ji.)~
@604  = ~(Náhle se zvednout.) Dobrou noc, Saerileth.~
@605  = ~(Obejmout Saerileth a nic neříkat.)~
@606  = ~(Saerilethina tvář zbledne.) Nemůžeš přec mínit nyní?~ [SAERI067]
@607  = ~Jistěže teď.~
@608  = ~(Zvednout se.) Promiň, Saerileth. Vášeň přemohla můj úsudek.~
@609  = ~(Nahnout se k ní a vášnivě ji políbit.)~
@610  = ~(Saerileth se zvedne a couvne od tebe a v jejích očích se objeví slzy.)~
@611  = ~Ach, <CHARNAME>, to jest zlé, že mne tak žádáš. Nejsme přec ještě svoji.~
@612  = ~To nevadí! Máme se přece rádi!~
@613  = ~Prosím, Saerileth. Jestli mě miluješ, měla bys to taky chtít.~
@614  = ~(Podat jí ruku.) Prosím, Saerileth, odpusť mi! Kvůli tvojí kráse mě ovládla vášnivost.~
@615  = ~(Saerileth chápavě přikývne a také se zvedne.) Vskutku, můj jediný. Odpouštím ti. Nyní se odeberu na lože a ty bys měl též.~
@616  = ~(Saerileth odchází ke svému lůžku a neodváží se tě ani políbit na dobrou noc.)~
@617  = ~(Saerileth se od tebe odtáhne a její hruď se rychle zvedá.) Nikoli, <CHARNAME>! To nesmíš!~
@618  = ~(Slzy zaplaví její tvář a odtáhne se od tebe ještě dál.)~
@619  = ~Počkej, Saerileth! Prosím--ovládla mě vášnivost a touha po tvojí kráse--~
@620  = ~(Chytit ji za ruku, přitáhnout si ji blíž a políbit na rty.) Potřebuju tě, Saerileth.~
@621  = ~Nikoli, <CHARNAME>. (Saerileth se od tebe odtáhne.) Abych se stala jedno s tebou, to jest přec víc než okamžik vášně.~
@622  = ~Jest to i zaslíbení příštích pokolení. Není správné, že by se tak mělo stát bez manželských slibů.~
@623  = ~Lituji, že to tak musí být, však, <CHARNAME>, tvé a mé srdce se nyní musí rozdělit. Již tě nebudu milovat.~
@624  = ~(Saerileth tě opustí s rozhodným výrazem, ačkoli její oči jsou stále vlhké.)~
@625  = ~(Saerilethiny oči zaplanou kobaltovým ohněm, když se odtahuje dál od tebe.) Paks mne nikdy nemiloval!~
@626  = ~Nikdys nepoznal, co jest láska, anis ke mně nikdy nehovořil pravdivě! (Saerileth se k tobě otočí zády.)~
@627  = ~Tvé hadí srdce bylo jen skryto pod líbeznou tváří. Nikdy, navěky tě nemohu milovat!~
@628  = ~(Saerileth přikývne, ale v jejích očích je stále váhavost a strach.) Vskutku, můj jediný. Odpouštím ti. Nyní se odeberu na lože a ty bys měl též.~
@629  = ~Planeš žádostí po tom, co není po právu tvé?~
@630  = ~Saerileth, jestli mě miluješ, měla bys to přece taky chtít.~
@631  = ~Odpusť mi, Saerileth. Už se to znovu nestane.~
@632  = ~(Saerileth tě odstrčí větší silou, než jaká by se měla nacházet v její štíhlé postavě.)~
@633  = ~Ať tě pohltí nekonečná tma! Ať nad tebou spočívá kletba Tyra i jeho Vyvolených!~
@634  = ~(Saerileth se otočí a uteče od tebe, pryč do noci. Padne na tebe tíže a cítíš, jak se tě zmocňuje Saerilethina kletba.)~
@635  = ~(Saerileth ti nejdřív vrátí polibek, ale pak ji tvoje rostoucí vášeň začne děsit.)~
@636  = ~(Odtáhne se od tvých polibků.) <CHARNAME>? Co ode mne žádáš?~ [SAERI068]
@637  = ~Chtěl bych s tebou spát.~
@638  = ~Ani nevím. Moje vášeň mě zaslepila. Promiň, Saerileth.~
@639  = ~Myslím, že bych už měl jít do postele. Je mi líto, že jsem tě vyděsil.~
@640  = ~(Saerileth se sladce usměje.) Má něžná lásko. Byla to jak tvá vášeň, tak i má vlastní, co vneslo strach do mého srdce.~
@641  = ~Tys moudrý, že se nyní odebíráš k spánku. Též tak učiním. Dobrou noc, můj milovaný.~
@642  = ~Jest něco v nepořádku? (Saerilethiny oči se náhle zatmí a vezme tě za ruku.) Jsem zde, abych tě utěšila, jest-li toho třeba.~ [SAERI069]
@643  = ~Nepotřebuju "utěšovat". Chtěl bych se s tebou vyspat.~
@644  = ~Saerileth, tvoje krása ve mně vzbuzuje vášeň, takže bych měl jít raději spát.~
@645  = ~Nic není v nepořádku. Jen se potřebuju trochu vyspat.~
@646  = ~(Saerilethina tvář je rudá, když odpovídá.) Tys moudrý, má lásko, a já ti děkuji, že dbáš o mou čest.~
@647  = ~Odpočiň si dobře, <CHARNAME>. (A pak je pryč.)~
@648  = ~Dobrá, milovaný. (Saerileth tě jako obvykle políbí na dobrou noc a pak se odebere na lůžko.)~
@649  = ~Můj jediný, jen zřídkakdy máme čas ticha a odpočinku a tento jest nejvíc překrásný. Cítím, jak tvůj duch hovoří přímo s mou duší.~
@650  = ~Naše společenství nepotřebuje slova.~
@651  = ~(Vzít Saerileth do náručí a vášnivě ji políbit.)~
@652  = ~(Dát Saerileth cudný polibek.)~
@653  = ~Saerileth, když sedím tady u ohně s tebou v náručí, zdá se mi, že je můj svět dokonalý.~
@654  = ~(Saerileth ti odpoví tak, že se přivine ke tvým pažím a položí si hlavu na tvoje rameno.)~
@655  = ~Můj jediný <CHARNAME>, miluji tě.~
@656  = ~(Dlouho tak společně sedíte a ani jeden z vás nechce tu chvíli přerušit. Ale nakonec vás oba přemůže spánek a odeberete se na lůžka.)~
@657  = ~To jest pravda, má lásko. Útrapy dne, bitvy i krev již odpluly v dál. Na světě není nikdo než ty a já.~
@658  = ~(Saerileth se k tobě blíží s rošťáckým výrazem na tváři.) Víš něco o víně?~ [SAERI070]
@659  = ~Vím něco málo o všem.~
@660  = ~Ano, trochu.~
@661  = ~Moc ne.~
@662  = ~Vím, z jakých hroznů je nejlepší ho dělat.~
@663  = ~Ach, má hvězdo. Měla jsem to tušit. Však přec doufám, že tě překvapím.~
@664  = ~(Stydlivě ti podává láhev vína. I když je zjevně prastaré, láhev není zaprášená.)~
@665  = ~Nalezla jsem ji, když jsme kráčeli chrámovým okrskem Athkatly. Koupila jsem ji a uchovala pro tebe.~
@666  = ~Víno? A ty, Saerileth?~
@667  = ~Díky, Saerileth? A co slavíme?~
@668  = ~Nepiju víno.~
@669  = ~(Saerilethina tvář je bez výrazu.) Není přec nic špatného na plodech vinné révy. Člověk jen nesmí pít do opilosti, toť vše.~
@670  = ~Proč bys měl být překvapen?~
@671  = ~Protože jsi tak mladá.~
@672  = ~Ani nevím. A co slavíme?~
@673  = ~Ale, Saerileth, já víno nepiju.~
@674  = ~Toužím oslavit, že já miluji tebe a ty mne. Potřebuji snad jinou příležitost?~
@675  = ~Ne, Saerileth. To je dostatečný důvod k oslavě!~
@676  = ~(Saerileth protáhne obličej a podívá se stranou.) Měla jsem to tušit. Vím přec, že jsem tě nikdy nespatřila pít opojný nápoj.~
@677  = ~Odpusť mi mou smělost, milovaný. (Saerileth se sklíčeně vrací na své místo.)~
@678  = ~Jistě, můj jediný. (Saerilethina tvář je rudá.) Měla jsem tušit, že nepiješ tyto nápoje.~
@679  = ~Jest to v rozporu s tvou kázní. (Saerileth ti letmo stiskne ruku a trochu zahanbeně se vrací na své místo.)~
@680  = ~(Saerileth se usměje.) Nejsem přec tak mladá. V domě mého otce bylo víno běžné téměř jako voda.~
@681  = ~Napiješ se tedy?~
@682  = ~Ano, Saerileth. A co slavíme?~
@683  = ~Myslela jsem si to! (Saerielth ti podá láhev.) Napij se tedy na naši lásku.~
@684  = ~(Saerileth ti vášnivě vrátí polibek. Když skončí a nechá tě bez dechu, vloží ti láhev do dlaní.)~
@685  = ~Pak se tedy napijme na naši lásku.~
@686  = ~Nikdy nepřestanu objevovat poklady skryté uvnitř tebe. Však přec myslím, že tě překvapím.~
@687  = ~Pak tě jistě překvapím.~
@688  = ~(Saerileth ti stydlivě podává láhev vína. I když je zjevně prastaré, láhev není zaprášená.)~
@689  = ~A rozpoznáš i jedno od druhého? (Saerileth ti stydlivě podává láhev vína. I když je zjevně prastaré, láhev není zaprášená.)~
@690  = ~Doufám, že tě přec překvapím. Nalezla jsem ji, když jsme kráčeli chrámovým okrskem Athkatly. Koupila jsem ji a uchovala pro tebe.~
@691  = ~Zůstali ti nějací přátelé z časů tvého dětství?~ [SAERI071]
@692  = ~Ne, ve skutečnosti ne.~
@693  = ~Jen Imoen.~
@694  = ~Mnoho z nich mi chybí, ale co jsem opustil Svítící tvrz, nikoho z nich jsem neviděl.~
@695  = ~Paks trávil jen málo času mimo klášter?~
@696  = ~Jenom maličko.~
@697  = ~Ve skutečnosti jsem byl často venku, ale vždycky potají, takže jsem si neudělal moc přátel.~
@698  = ~Trávil, ale jen v okolních lesích a polích.~
@699  = ~Tvými přáteli tedy byly svazky v knihovně?~
@700  = ~Jo, to je pravda. A byli to dobří přátelé!~
@701  = ~Ano a pořád ještě nějaké z nich mám.~
@702  = ~Ne, upřednostňoval jsem zbraně ve zbrojnici.~
@703  = ~Ne, mým společníkem byla hudba.~
@704  = ~Jest to nyní pro tebe snazší, když nemáš čeho litovat?~
@705  = ~Nikdy jsem tak o tom nepřemýšlel, ale máš pravdu.~
@706  = ~Ne, Svítící tvrz mi pořád chybí. Byl to můj domov.~
@707  = ~Místo toho lituju, že jsem nikdy neměl domov.~
@708  = ~Tvými přáteli tedy byla zvířata a ptáci?~
@709  = ~Ano. A byli to dobří přátelé!~
@710  = ~Ano. A pořád se s nimi rád setkávám.~
@711  = ~Ne, jen jsem se venku cvičil v boji!~
@712  = ~Ne, venku jsem totiž hrával na svou citaru.~
@713  = ~Knihy jsou přáteli, jež nikdy neopouští. (Saerileth ti prsty jemně přejede po nose.)~
@714  = ~Milovaný mého srdce, doufám, že zbuduješ vlastní domov, kde se budou setkávat přátelé tvého dětství s novými přáteli tvé dospělosti, neboť já si tyto knihy ráda přečtu.~
@715  = ~Zbraně jsou vskutku válečníkovými věrnými přáteli. (Saerileth ti prsty jemně přejede po nose.)~
@716  = ~Však modlím se, abys měl jednoho dne domov, kde bys, alespoň v jeho zdech, směl odložit svou zbraň a mít společenství s těmi, kdo tě milují.~
@717  = ~A nyní jest tvá hudba i mou přítelkyní.~
@718  = ~(Saerileth se zasměje a přejede ti svými prsty po tvých.) Děkuji ti, že se mnou sdílíš své přátele.~
@719  = ~Doufám, že ty a já zbudujeme domov, jenž nikdy nebudeš mít důvodu opustit. (Saerileth si lehounce povzdechne.)~
@720  = ~Modlím se k Tyrovi, aby tomu tak bylo.~
@721  = ~Pak musíš nalézt nový domov. Doufám, že ty a já zbudujeme domov, jenž nikdy nebudeš mít důvodu opustit. (Saerileth si lehounce povzdechne.)~
@722  = ~Neznala jsem jejich krásy, dokuds mi je neukázal.~
@723  = ~Děkuji ti, že se mnou sdílíš své přátele a snad i já ti jednoho dne budu smět ukázat krajinu mého domova.~
@724  = ~Jest v ní mnoho zvířat i ptáků, jež bys mohl poznat.~
@725  = ~A doufám, že ty i já zbudujeme domov, kde s námi budou moci volně přebývat i se svými dětmi.~
@726  = ~(Saerileth si povzdechne a proplete své prsty s tvými.) Modlím se k Tyrovi, aby tomu tak bylo.~
@727  = ~Pak jste ty ani Imoen netrávili mnoho času mimo zdi kláštera?~
@728  = ~Tvůj úděl jest údělem poutníka. Putoval jsi tedy už jako dítě? Trávils mnoho času mimo klášterní zdi?~
@729  = ~Ano, trávil. Vždycky jsem utíkal do vesnice.~
@730  = ~Pak tedy doufám, že nakonec ty a já zbudujeme domov, kam rádi zavítají přátelé tvého mládí, aby nás navštívili.~
@731  = ~S radostí poznám ty, kdo znali tebe.~
@732  = ~(Citíš na zádech Saerilethin pohled, a když se ohlédneš, vidíš, že se zadumaně usmívá.)~
@733  = ~Odpusť mi, milovaný. Kdyžs tak otočil hlavu, připomněls mi mého bratra Calada.~ [SAERI072]
@734  = ~Proč?~
@735  = ~Pověz mi o Caladovi.~
@736  = ~Vyprávěj mi víc o své rodině.~
@737  = ~A to je dobře?~
@738  = ~Ne snad pro tvůj vzhled! (Saerileth se něžně zasměje.) Caladova kůže jest barvy smaragdově zelené.~
@739  = ~Jest to proto, že i on vždy hleděl sokolím okem k obzoru. Byl mi laskavým bratrem.~
@740  = ~(Saerilethina tvář je téměr posmutnělá.)~
@741  = ~Vyprávěj mi víc o Caladovi.~
@742  = ~Chtěl bych slyšet víc o tvé rodině.~
@743  = ~Chybí ti, viď?~
@744  = ~Caladus jest můj nejstarší bratr. Nyní již dovršil třicet let. Jest dědicem mého otce a jako on se zaobírá mystickým uměním.~
@745  = ~Stále však nemá manželku a další pokolení pánů z Nevadnoucího jezera tedy zajistil Tal, který již má syna.~
@746  = ~Proč se Caladus neoženil?~
@747  = ~Není z toho tvůj otec zklamaný?~
@748  = ~"Zatím" se neoženil?~
@749  = ~Jak starý je Tal?~
@750  = ~Vskutku. Jest to podivné, neboť jsem s ním nikdy nepřebývala. Po několik let byl pryč z domova, kráčel po sférách.~
@751  = ~Však přec to byl on, kdo mne nejčastěji navštěvoval v chrámu. Lituji ho stejně, jako ho miluji.~
@752  = ~Proč ho lituješ?~
@753  = ~A kde teď Caladus žije?~
@754  = ~Co Caladus dělá?~
@755  = ~(Saerilethiny oči ztmavnou do půlnoční modři, když ti odpovídá.)~
@756  = ~Caladus uzavřel sňatek, když dovršil jeden a dvacet let. Ona dívka byla jednou z eladrin. Milovala ho z celého srdce a on ji též.~
@757  = ~Zahynula při porodu společně s jejich provorozeným a Caladus se již znovu neožení. (Saerileth tě pevně chytí za ruku.)~
@758  = ~Však on netouží po mé lítosti, neboť měl, po čem jeho srdce toužilo, ač ji pak ztratil.~
@759  = ~Zklamaný? Nikoli. Caladus uzavřel sňatek, když dovršil jeden a dvacet let. Ona dívka byla jednou z eladrin. Milovala ho z celého srdce a on ji též.~
@760  = ~Přebývá v domě mého otce, v rodovém sídle pánů z Nevadnoucího jezera.~
@761  = ~Zde pojal za manželku svou nevěstu, jednu z eladrin. (Saerileth si povzdechne, než pokračuje dál.)~
@762  = ~Milovala ho z celého srdce a on ji též.~
@763  = ~Caladus na sebe vzal velkou část břemene při spravování zemí Nevadnoucího jezera. Jest dědicem mého otce a jako on se zaobírá mystickým uměním.~
@764  = ~Tal jest druhý po Caladovi a dovršil šest a dvacátý rok svého života. Tarin jest čtyři a dvacet let stará.~
@765  = ~Mí rodiče již nedoufali, že budou mít dalšího potomka, však Tyr jim dal mne, když měla má matka již tři a třicet let.~
@766  = ~Byli poctěni a dokud mne nosila pod srdcem, trávila má matka mnoho času v přímluvách a děkovala Tyrovi a Ilmaterovi, že jí dopřáli další dítě.~
@767  = ~Vskutku, to jest dobře! (Saerileth se usměje.) Však není to tvůj vzhled, co mi připomnělo Calada, neboť jeho kůže jest barvy smaragdově zelené.~
@768  = ~(Utábořili jste se na noc a už pomalu zavíráš oči. Tvoje smysly však příliš dlouho žily životem dobrodruha, takže jsi úplně vzhůru dřív, než si uvědomíš proč.)~
@769  = ~(Uvědomíš si, že Saerileth stojí nedaleko od tebe.)~
@770  = ~(Neříkat nic a pořádně si odpočinout.)~
@771  = ~Saerileth, co tu děláš?~
@772  = ~Děje se něco, Saerileth?~
@773  = ~(Saerileth nijak nedává najevo, že by si všimla, že jsi vzhůru, a dál si něco tiše mumlá.)~
@774  = ~Ať Tyrovo požehnání navždy spočívá na tvé hlavě. Ať světlo dobroty samé nikdy neopustí tvé srdce.~ [SAERI073]
@775  = ~(Modlitba pokračuje dál a pomaličku tě ukolébává do spánku.)~
@776  = ~(Saerileth sebou trhne.) Vzbudila jsem tě, milovaný? Odpusť mi.~ [SAERI074]
@777  = ~(Po Saerilethině tváři se rozlije červeň.) Dnes jest Den tří, den, kdy Torm a Ilmater předstupují před Tyra.~
@778  = ~Dnes mým modlitbám nenaslouchá jen Jednoruký Tyr, avšak i Plačící bůh a Neměnný Torm.~
@779  = ~Jest zvykem pánů z Nevadnoucího jezera v Den tří vložit vše, co jest nám drahé, do rukou Tyra a jeho poddaných.~
@780  = ~Pro mne jsi drahý ty.~
@781  = ~Můžu se k tobě připojit?~
@782  = ~(Usmát se a zívnout.) Bude to trvat celou noc?~
@783  = ~Vskutku, <CHARNAME>, neboť tys srdce mého srdce. Svěřuji tě tedy do rukou Tyrových a žádám o jeho požehnání--i o Ilmaterovo a Tormovo--aby tě zahalilo.~
@784  = ~Tys uražen?~
@785  = ~Jistěže ne, Saerileth. Jak by mě mohlo urážet něco, čím mi ukazuješ svoji lásku?~
@786  = ~Jsem. Nejsem tak úplně *tvůj*, abys mě "svěřovala", víš?~
@787  = ~Vskutku? Ty bys toužil se ke mně připojit? (Saerileth potěšeně tleskne rukama.)~
@788  = ~Pak tedy svěř Tyrovi a tím i jeho poddaným, vše, co jest nejdražší tvému srdci.~
@789  = ~(Saerileth tě stydlivě vezme za ruku a vede tě spletitými formami modlitby.)~
@790  = ~(Na lůžko odejde asi až za hodinu a ty máš pořád před očima obrázek její skloněné hlavy a zavřených očí.)~
@791  = ~Nikoli *celou* noc, můj jediný. Jen snad ještě hodinu. (Saerileth se stydlivě usměje.) Budu hovořit tišeji, abys mohl spát.~
@792  = ~(Trvá to skutečně o něco déle než hodinu, než se Saerileth odebere na lůžko, a tobě zůstává vzpomínka na její šeptané prosby, v nichž se často opakovalo tvoje jméno.)~
@793  = ~(Saerileth vydechne s výrazem náhlé vděčnosti.) Jest to pro mne úleva. Obávala jsem se, že se ti mohla znelíbit má smělost, když v noci takto přijdu ke tvému lůžku.~
@794  = ~Však přec toto jest způsob mého lidu. A nejsi-li tím uražen, pak s tvým svolením svou modlitbu dokončím.~
@795  = ~(Trvá to o něco déle než hodinu, než se Saerileth odebere na lůžko, a ty máš pořád před očima obrázek její skloněné hlavy a zavřených očí.)~
@796  = ~Odpusť mi! (Saerileth se otočí a uteče od tebe zpátky na své místo.)~
@797  = ~Ach, nikoli, milovaný. Vše jest v pořádku. Jen jest dnes Den tří, den, kdy Torm a Ilmater předstupují před Tyra.~ [SAERI075]
@798  = ~<CHARNAME>, jaký jest účel manželství?~ [SAERI076]
@799  = ~(Zírat na Saerileth v šokovaném tichu.)~
@800  = ~Proč se na to ptáš?~
@801  = ~Plození--narození dětí.~
@802  = ~Být navždycky s tím, koho miluješ.~
@803  = ~Mít radost z vědomí, že jsem své milované a má milovaná je má.~
@804  = ~Vlastně na manželství moc nevěřím.~
@805  = ~(Saerileth se lehnouce zasměje.) <CHARNAME>, to přec není podivná otázka. Toužím jen zvědět, zda jsou tvé a mé myšlenky jedno.~
@806  = ~(Saerileth energicky přikývne.) Vskutku, to jest hlavní účel manželství. Též však myslím, že jest jím i radost a vzájemná pomoc, již jeden prokazuje druhému.~
@807  = ~A, zajisté, též ochrana cudnosti.~
@808  = ~Aha, chápu.~
@809  = ~A je tedy bezdětné manželství důvod k rozvodu?~
@810  = ~Nemyslím, že je manželství na něco takového potřeba. Děti, společnost--tyhle věci přece můžeš mít i bez manželství.~
@811  = ~Jsem--potěšena, že ty i já jsme téže mysli.~
@812  = ~(Saerilethina tvář zčervená až do jemného odstínu růžové a chvíli s tebou kráčí ruku v ruce.)~
@813  = ~Nikoli! (Saerileth okamžitě reaguje.)~
@814  = ~Rozvod! To jest přec ohavnost! Jen porušení manželských slibů--cizoložství--jest dostatečným důvodem pro rozvod.~
@815  = ~A v zemích Nevadnoucího jezera jest to též provinění trestané smrtí, takže rozvod jest zde neznámou věcí.~
@816  = ~To se mi zdá přísné.~
@817  = ~Nu, a i z toho důvodu nemám manželství rád. Děti, společnost--tyhle věci přece můžeš mít i bez manželství.~
@818  = ~A je pak na Nevadnoucím jezeře nějaký prostor pro pokání a milost?~
@819  = ~Proč bys toužil, aby tví synové byli parchanti? A proč bys toužil milovat se s povětrnou ženou?~
@820  = ~Manželství jest přec slib, který dává tvým dětem i choti jistotu tvé přítomnosti a ochranu tvého jména.~
@821  = ~Když budu mít své děti rád, pak to ve skutečnosti nejsou parchanti. To je jen společenská nálepka a nic to neznamená.~
@822  = ~Je to přítomnost nebo nepřítomnost lásky, co dělá ze sexu dobrou nebo špatnou věc. Jestli ji miluju, pak není "povětrná", i když se mnou spí.~
@823  = ~Nikdy jsem o tom takhle nepřemýšlel.~
@824  = ~Jest. (Saerilethiny oči jsou plné bolesti.) Jestli ten, jemuž bylo ublíženo, ten zrazený, zvolí neřešit onu záležitost veřejně, pak jest to možné.~
@825  = ~Jestli žena takto zhanobená svým mužem ho přijme zpět, nebo takový muž svou ženu, pak jest to povoleno.~
@826  = ~Však jestli jest ona zrada veřejně známá, nebo ten, jemuž bylo ublíženo, veřejně dokáže, že jest tomu tak, pak již není milosti.~
@827  = ~Nedotknutelnost manželství jest třeba zachovat v zájmu všech.~
@828  = ~Pořád si myslím, že to je strašné.~
@829  = ~Chápu, co tím myslíš, ale pořád si říkám, že je ten trest příliš tvrdý.~
@830  = ~Nikdy jsem moc nepřemýšlel nad veřejným aspektem manželství.~
@831  = ~Jest to jen sobectví, odejmout panně její čest a nedat jí nazpět své jméno jako manželce.~
@832  = ~Co jest pak jiného než nevěstka?~
@833  = ~Láska by měla stačit. Kdo potřebuje nějaká veřejná oznámení?~
@834  = ~Když ji miluju, pak to není žádná děvka, ale moje láska. Koho zajímá, co říkají druzí lidé?~
@835  = ~Láska si přec žádá slib. Jest to její přirozenost, aby byla jediným vlastníkem a jediným vlastněná.~
@836  = ~Manželství jest víc než manželská práva. Pokud miluješ, pak přec toužíš mít svou milovanou jen pro sebe.~
@837  = ~(Saerilethina tvář zešedne a pevně sevře ústa.) Tvá slova ukazují, že naše srdce jsou příliš rozdělena, než aby se mohla stát jedním.~
@838  = ~Odpusť mi, že k tobě již nebudu hovořit o lásce, neboť si volím, navzdory vlastním citům, tě již více nemilovat.~
@839  = ~Byla by to hříšná pošetilost.~
@840  = ~Pak bys o tom měl hlouběji přemítat. Manželství jest vážným rozhodnutím pro ty, kdo jsou našeho věku.~
@841  = ~Proč? Což snad nepovažuješ manželství za posvátné? Nebo se ti tresty ve sférách zdají příliš tvrdé pro Základní?~
@842  = ~Nemyslím si, že má manželství takovou cenu jako *život*.~
@843  = ~Trest je příliš tvrdý, i když je to vážný přestupek.~
@844  = ~Přinejmenším tedy zříš velikost viny. (Saerileth si povzdechne.) Zradit toho, jemuž jsi přísahal věrnost na celý život--to jest nevyslovitelné!~
@845  = ~(Saerilethin obličej zůstává vážný a dlouhou chvíli mlčí.)~
@846  = ~Zde se však mýlíš, <CHARNAME>. Když muž a žena uzavřou sňatek, oba se vzdávají svých starých životů, aby stvořili život nový, sdílený.~
@847  = ~Jejich staré životy jsou pryč a jen onen sdílený přetrvává. To znamená žít v manželství. To jest smyslem a záměrem manželského slibu.~
@848  = ~A tento život jest pak zničen zrušením slibu. Vzít život zrádci pak není nic jiného než uvolnit sevření, jímž smrt svírá toho druhého.~
@849  = ~Jest snad pro tebe tvrdé to takto slyšet. Však přebývat na Celestii znamená žít ve světle a slávě bohů.~
@850  = ~Takové myšlenky jako sdílený život mezi dvěma lidmi, život vytvořený slibem, nám nejsou cizí.~
@851  = ~Myšlenky jsou jako neviditelné skutečnosti a mohou změnit tvář všeho, co vidíme.~
@852  = ~Vskutku, spojení dvou, kdo se milují navzájem, jest nesmírným požehnáním. (Saerileth energicky přikyvuje.)~
@853  = ~Trojí jest účel manželství: vychovat děti, zajistit vzájemnou pomoc a útěchu a též chránit cudnost--a to trojí jest stejně důležité, a ach, ta radost ze sdílené lásky!~
@854  = ~Takže tvrdíš, že bezdětné manželství je důvod k rozvodu?~
@855  = ~Nemyslím si, že je to všechno stejně důležité. Nejpodstatnější část je být s tím, koho miluješ.~
@856  = ~Jest mnoho takových, kdo by s tebou souhlasili. (Saerileth není nijak rozčarovaná tvým prohlášením, a když mluví, dál se usmívá.)~
@857  = ~Však všechny tři věci jsou cenné. A naplněné manželství má všechny.~
@858  = ~Souhlasím, že jsou všechny důležité.~
@859  = ~Nemyslím si, že je manželství potřeba. Můžu přece milovat i bez něj a to je to, na čem záleží.~
@860  = ~Ale co se pak stane, když už se ti dva nemilují?~
@861  = ~(Saerilethiny oči se rozšíří, zarazí se a podívá se ti do očí.)~
@862  = ~Jak by láska mohla skončit bez souhlasu vůle? Láska jest přec skutek vůle, nikoli pocit.~
@863  = ~Pokud si *zvolíš* milovat, pak není ničeho, co by to mohlo změnit.~
@864  = ~Nesouhlasím. Když už tam není ta "jiskra", co zbude? Je to jen prázdná schránka jakéhosi vztahu.~
@865  = ~Je lepší ukončit vztah, který je prázdný a bez lásky.~
@866  = ~Ano, láska je věc vůle.~
@867  = ~Neslyšels snad má slova? Láska "neskončí", ani její plamen neuhasne bez projevu vůle těch, kdo milují.~
@868  = ~Pak čeho se bát? Láska nemůže skončit bez našeho souhlasu.~
@869  = ~(Saerileth se na tebe usměje a její oči zazáří hlubokou modří.)~
@870  = ~Jest mi potěšením, že nakonec naše mysli hovoří stejně.~
@871  = ~Vskutku, to jest završení, jež stojí za to hledat! (Saerileth energicky přikyvuje.) Spojení dvou, kdo se navzájem milují, jest skutečné požehnání.~
@872  = ~Cože? (Saerilethina tvář je bledší než alabastr, ztichne a spojí své ruce dohromady.)~
@873  = ~Tak pravíš z hloubi svého srdce?~
@874  = ~Ano, Saerileth. Manželství je jen prázdná formalita. Děti, společnost--tyhle věci přece můžeš mít i bez manželství.~
@875  = ~Ne, Saerileth. Jen jsem chtěl vědět, jestli mě posloucháš! (Zamrkat na ni.) Věřím na manželství s tím správným děvčetem.~
@876  = ~Ano, Saerileth, myslím to tak. Manželství není pro nic mě.~
@877  = ~Neměl by sis pohrávat se svou Saerileth, ani bys neměl lehkovážně hovořit o věcech tak závažných.~
@878  = ~(Saerilethina tvář ještě stále nezískala svou obvyklou barvu.)~
@879  = ~Prosím, odpověz mi. Chtěla bych zvědět, zda je má a tvá mysl zajedno. Jaký jest účel manželství?~
@880  = ~Paks mne tedy celý ten čas jen obelhával? Nemyslela jsem, žes se mnou jen koketoval a přitom mne chtěl zničit!~
@881  = ~(Saerileth se k tobě otočí zády.)~
@882  = ~Nikdy jsem ti nelhal. Miluju tě, ale na manželství zkrátka nevěřím.~
@883  = ~Promiň, děvenko, tak to prostě chodí!~
@884  = ~Nevěřila bych, žes toho schopen, <CHARNAME>!~
@885  = ~(A Saerileth se od tebe otočí. Ramena se jí třesou, ale už nic víc neříká.)~
@886  = ~<CHARNAME>, dnes jest den Tyrovy slavnosti.~ [SAERI077]
@887  = ~Ehmm--tak hodně štěstí?~
@888  = ~A co děláte o Tyrově slavnosti?~
@889  = ~To jsem netušil. Jak taková slavnosti vypadá?~
@890  = ~(Saerileth se zlehka zasměje.) Ach, nikoli, <CHARNAME>. Takto nemáš hovořit. Máš pravit: Ať tě Slepý bůh zachová.~
@891  = ~Ať tě Slepý bůh zachová.~
@892  = ~A co dalšího děláte o Tyrově slavnosti?~
@893  = ~Co má Tyrova slavnost připomínat?~
@894  = ~Vskutku, právě tak. Přála bych si Slavnost správně oslavit, však nelze tak učinit.~
@895  = ~Proč ne?~
@896  = ~Jest vždy veliká slavnost v chrámu, se zpěvem a hodováním, a vše končí zhasínáním světel.~
@897  = ~(Saerilethiny oči hledí do dáli a mluví potichu.) Stále to před sebou zřím, jako bych byla na Celestii.~
@898  = ~Každý Tyrův učedník drží jednu svíci. Čekáme, dokud nezazní hlas svatého otce, jenž dí: "Bůh spravedlnosti jest slepý, aby i spravedlnost byla slepá."~
@899  = ~Pak všichni uhasíme své svíce a poklekneme k modlitbě. Zůstaneme ve svých prosbách, dokud nepřijde úsvit.~
@900  = ~Doufám, že to s tebou jednou budu moci sdílet.~
@901  = ~Slepá spravedlnost. (Saerilethiny oči hledí do dáli a mluví potichu.) Stále to před sebou zřím, jako bych byla na Celestii.~
@902  = ~Na tvé výpravě není přec možné oddělit čtyři a dvacet hodin pro hodování, zpěv a modlitbu.~
@903  = ~Nejprve pravíš: Ať tě Slepý bůh zachová.~
@904  = ~To jest nejvíc--posvátné. I slova pozdravu nám mají připomenout navěky požehnaného Tyra. Ať tě Slepý bůh zachová.~
@905  = ~Jest mi potěšením, <CHARNAME>, vědět, že ty i já jsme oba paladinové ve službě našich bohů.~ [SAERI078]
@906  = ~Být Vyvolenou svého boha jest nesmírná čest, již si každý den toužím znovu zasloužit.~
@907  = ~I já jsem rád, že máme oba stejné povolání.~
@908  = ~A co to znamená být Vyvolený? Liší se to od obyčejného paladina?~
@909  = ~Ano. I když sloužíme jiným bohům, pořád jsme oba paladinové.~
@910  = ~Pak tys též Vyvolený? (Saerilethiny oči září azurovým světlem.) Nevěděla jsem to!~
@911  = ~Cože? Vždyť *víš*, že jsem paladin!~
@912  = ~Už jsme o tom přece mluvili. Jsem paladin jako ty.~
@913  = ~Myslíš tím, že Vyvolený je ještě něco jiného než paladin?~
@914  = ~Vskutku, paladin, <CHARNAME>, však vyvolený nemusí být nezbytně paladin. Jest to spíše vzácné, je-li paladin též Vyvoleným.~
@915  = ~Mnohem častěji jest to deva něbo nějaký jiný z andělů.~
@916  = ~Proč jsou obvykle vybíráni andělé?~
@917  = ~Neříkala jsi, že lord Edorem byl také Vyvoleným?~
@918  = ~Vskutku, <CHARNAME>, to jest pravda. Paladinové nemusí být nezbytně Vyvolenými. Jest to spíše vzácné, je-li paladin též Vyvoleným.~
@919  = ~Vyvolený jest oddělen, aby se jednoho dne stal vyslancem, nádobou moci svého boha ve sférách.~
@920  = ~A ty jsi Tyrův vyslanec?!~
@921  = ~Jak se to liší od paladina? Ti jsou přece taky nádobou moci svého boha.~
@922  = ~Kolik Vyvolených má Tyr?~
@923  = ~Vskutku, lord Edorem jest Tyrův Vyvolený. On a já jsme jediní Vyvolení, jež znám. Tyr má dva vyslance, avšak nedávno jednoho ztratil.~
@924  = ~Jak může bůh "ztratit" vyslance?~
@925  = ~Takže to je veliká čest?~
@926  = ~Aspoň tedy máme společné to paladinství, když už něco.~
@927  = ~Nikoli, ne nyní. Však jestli nezahynu, jednoho dne budu.~
@928  = ~Lord Edorem a já jsme jediní Vyvolení, jež znám. Tyr má dva vyslance, avšak nedávno jednoho ztratil.~
@929  = ~Paladin jest svatý válečník, nádoba podobná knězově. Vyslanec však hovoří jménem svého boha a činí jen to, co jeho bůh chce.~
@930  = ~Skrze smrt. (Saerilethiny kobaltové oči náhle zaplaví slzy.) Všichni Tyrovi služebnící stále ještě truchlí nad ztrátou Konase Drakobijce.~
@931  = ~Čest, již si nikdy nemohu zasloužit. (Saerileth se usměje a políbí tě na tvář.)~
@932  = ~Však i já se musím učit přijímat, co si nezasloužím, neboť se mi dostalo tvé lásky.~
@933  = ~Vskutku. A získat tvou lásku jest čest, již si ani zdaleka nezasluhuji. (Saerileth se stydlivě usměje.) Milovala bych tě, ať už bys byl povolán k čemukoli, však že ty i já jsme oba paladinové--~
@934  = ~(Saerileth tě místo zakončení věty políbí.)~
@935  = ~Úděl paladinů--a tím spíše Vyvolených--jest často osamělý, a i proto jsem za tebe nesmírně vděčná.~
@936  = ~Denně usiluji o to, abych si zasloužila čest být Vyvolenou.~
@937  = ~Takže Vyvolení a paladini se od sebe liší?~
@938  = ~(Políbit Saerileth.) Tyr si vybral anděla, když zvolil tebe.~
@939  = ~Nikoli, <CHARNAME>. Jest pravdou, že andělé, devy nebo planetarové se stávají Vyvolenými častěji než lidé, já však *jsem* jen člověk.~
@940  = ~Takže tvrdíš, že Vyvolení a paladinové se od sebe liší?~
@941  = ~Proč se smrtelníci většinou nestávají Vyvolenými?~
@942  = ~Děkuji ti, <CHARNAME>. Jest příjemné cítit se vítaná.~
@943  = ~Vskutku, zříš to správně.~
@944  = ~Odsud jsem zavítala do Základní, na Toril.~
@945  = ~(Saerileth si pevněji sváže svoje vlasy.)~
@946  = ~(Saerileth se usměje.) Nikdy jsem je nestříhala, a když je rozpustím, sahají mi ke kolenům.~
@947  = ~Bylo by ode mne nečestné, kdybych tě nezpravila, že jest to příkaz Zlomeného Tyra, abych na svém čele nosila jeho symbol.~
@948  = ~Jest snad zavádějící hovořit o "příběhu".~
@949  = ~(Saerileth znovu chytí nit.) Tyr si nevolí mnohé, aby se stali jeho paladiny, a nehledí přitom na naše zásluhy.~
@950  = ~Jsem poctěna, že si navěky poženaný Tyr vyvolil mne.~
@951  = ~Jsi příliš laskav, <CHARNAME>, vskutku. To však není má zásluha, ale Tyrova milost.~
@952  = ~(Saerileth se směje.) Jest to má necvičená řeč, co maří můj příběh.~
@953  = ~Ach. (Saerileth se zdá náhle otřesená.) Odpusť mi. Nebudu tě již obtěžovat.~
@954  = ~Promiň. Rád bych si poslechl tvůj příběh.~
@955  = ~Možná později, až bude víc času.~
@956  = ~Jak si žádáš.~
@957  = ~Pomohu ti, budu-li schopna.~
@958  = ~(Saerileth se usměje, ale v jejích očích zůstává tíha.) Pomohu ti, budu-li schopna.~
@959  = ~Lituji tě, <CHARNAME>. Tvůj úděl jest vskutku těžký.~
@960  = ~Někdy jest požadavek spravedlnosti těžký.~
@961  = ~Jistě. Odpusť mi mou nedbalost.~
@962  = ~Netušila jsem to. Jinak bych o tom nikdy nezačala hovořit.~
@963  = ~I přesto tě však žádám o odpouštění.~
@964  = ~Vskutku, jako budeš mít i ty.~
@965  = ~Miloval tě.~
@966  = ~Jest to pro tebe těžké. Budeš mi vyprávět více o svém otci?~
@967  = ~Knihy jsou přátele, jenž nikdy neopouští.~
@968  = ~Zbraně jsou pro válečníka jako vždy věrní přátelé.~
@969  = ~A nyní jest tvá hudba přítelem i tvým společníkům.~
@970  = ~Doufám, že nakonec nalezneš domov, který nebudeš mít důvodu opouštět.~
@971  = ~Pak tedy musíš toužit nalézt nový domov.~
@972  = ~Ať už tedy bude tvůj domov kdekoli, ptáci i zvířata v něm budou vítáni.~
@973  = ~<CHARNAME>, dnes jest Tyrova slavnost.~ [SAERI077]
@974  = ~Kdo tě vyučil stezkám války, <CHARNAME>?~ [SAERI079]
@975  = ~Učil jsem se od leckoho ve Svítící tvrzi i okolo, od každého, kdo mě mohl něco naučit.~
@976  = ~Nikdo. Zkrátka jsem to nějak pochytil.~
@977  = ~Velitel stráží ve Svítící tvrzi.~
@978  = ~Vždycky jsem měl přirozený talent pro boj, ale skutečně se rozvinul, až když jsem se vydal na cesty.~
@979  = ~Jsi vskutku zručný na někoho, kdo nebyl formálně vyučen.~
@980  = ~Pokouším se. (Zamrkat.)~
@981  = ~To zní dost blahosklonně.~
@982  = ~Díky.~
@983  = ~(Saerileth se srdečně zasměje.) Tvým zaměstnáním jest krveprolití, však přec jsi veselý.~
@984  = ~Paks neporozuměl mým slovům. Myslela jsem je jako chválu.~
@985  = ~Válečníci, kteří nezakusili osobní výcvik u dobrého mistra, jen málokdy vynikají jako ty.~
@986  = ~Jest mi největším potěšením, <CHARNAME>. Studium způsobů války tě jistě neobralo o laskavost.~
@987  = ~Musel to být schopný válečník, je-li tvá zručnost byť jen zčásti jeho dílem.~
@988  = ~To určitě je. Byl jsem pomalý student.~
@989  = ~To určitě je. Byl jsem netrpělivý student, ale on mě naučil, že trpělivost je často největší bojovníkovou silou.~
@990  = ~Ani ne. Jeho vedení mi prospělo jen málo, protože jsem ho brzy přerostl.~
@991  = ~Ani ne. Byl to blázen, který mě přestal učit, hned jak zjistil, že jsem ho přerostl.~
@992  = ~Byl to skvělý bojovník a já mu za mnoho vděčím.~
@993  = ~Dnes již na tobě není ani stín pomalosti. Však ctíš tím svého mistra, když naň takto vzpomínáš v dobrém.~
@994  = ~To jest lekce, již ses naučil dobře. Však ctíš tím svého mistra, když naň takto vzpomínáš v dobrém.~
@995  = ~Skromnost by ti slušela více, <CHARNAME>.~
@996  = ~Skromnost jest ti vlastní, <CHARNAME>. Však ctíš tím svého mistra, když naň takto vzpomínáš v dobrém.~
@997  = ~Tomu mohu uvěřit. Cvik vybrousil tvé schopnosti téměř k dokonalosti.~
@998  = ~Díky, Saerileth, ale pořád se ještě mám co učit.~
@999  = ~Máš pravdu: Jsem tak dokonalý, jak jen člověk může být!~
@1000 = ~Nepotřebuju tvoje lichotky!~
@1001 = ~Skromnost ti sluší, <CHARNAME>.~
@1002 = ~(Saerilethin obličej zvážní.) Cesta, po níž kráčíš, jest tak plna nebezpečí, že jistě budeš mít příležitost k učení.~
@1003 = ~Nemínila jsem lichotku, jen pozornost. Že nerozeznáš rozdílu jen ukazuje, jaks neotesaný.~
@1004 = ~Nesmírně obdivuji tvou kázeň, <CHARNAME>. Jest to obtížná cesta, po níž ses vydal.~ [SAERI080]
@1005 = ~Ehmm--nejsi ty paladin? Není snad tvoje cesta ještě užší?~
@1006 = ~A jako paladin to dokážeš ocenit.~
@1007 = ~Je to těžké, ale stojí to za to.~
@1008 = ~Není to nic těžkého. Je to pro mě jako druhá přirozenost.~
@1009 = ~(Saerileth přikývne.) Vskutku, stezka paladina jest úzká, to tě ujišťuji. Avšak my si sami nevolíme svou cestu.~
@1010 = ~Jsme k ní povoláni. A ty sis svobodně zvolil stát se mnichem.~
@1011 = ~Ano a nelituju toho. Stojí to za to.~
@1012 = ~Nebyla to ani tak svobodná volba jako spíš přirozený způsob, jak uplatnit své schopnosti.~
@1013 = ~Zřím, že jest tomu tak. Spatřila jsem tvou kázeň i ovoce tvého charakteru. Máš vskutku pevnou vůli.~
@1014 = ~Jest nezbytné, abys čelil poskvrně svého otce. Snad i toto jest milost, již ti bohové prokázali.~
@1015 = ~(Saerileth ztichne a hluboce přemýšlí nad touto stránkou tvého dědictví.)~
@1016 = ~Tys moudrý, že následuješ obdarování dané ti bohy. Jest vždy nejlepší činit to, u čeho máš srdce.~
@1017 = ~Vskutku dokáži. Však jako paladin jsem si nevolila svou stezku--byla jsem k ní povolána. Tys svobodně zvolil stát se mnichem.~
@1018 = ~Vše, co stojí za to získat, jest těžké. Však přec jest tvá stezka obtížnější než jiných lidí, vždyť sis zvolil být mnichem.~
@1019 = ~Jak říkáš, čím je úkol těžší, tím cennější je výsledek. Chci být svým vlastním pánem.~
@1020 = ~(Saerileth přikývne.) Rozumím tomu. Ani pro mne není má stezka, ač úzká, těžkým břemenem.~
@1021 = ~Přec paladin má ve svých činech menší možnost volby, neboť jsme povoláni ke své cestě. Tys svobodně zvolil stát se mnichem.~
@1022 = ~Chci a vyžaduji kázeň. Potřebuju ji--to proto je ze mě mnich.~
@1023 = ~Tys válečníkem spravedlnosti a pravdy, <CHARNAME>. V čím jménu zápasíš?~ [SAERI081]
@1024 = ~Následuji Helma.~
@1025 = ~Sloužím Tormovi.~
@1026 = ~Jsem služebník Lathanderův.~
@1027 = ~Jsem rytíř Rubínové růže, následovník Sune Firehair.~
@1028 = ~Snáším utrpení v Ilmaterově jménu.~
@1029 = ~Ty nevíš? Následuju Tyra jako ty!~
@1030 = ~Jsem ochránce Tkaniny, Mystřin služebník.~
@1031 = ~Ctím všechny bohy za jejich dobrotu.~
@1032 = ~Zdálo se mi, že jsem ve tvých činech zahlédla zásady Bdělého.~
@1033 = ~Pověz mi, z jakých příčin sloužíš jako paladin bohu, jenž klade zákon nad dobro?~
@1034 = ~Protože je dobré poslouchat zákony.~
@1035 = ~Protože jen dobré úmysly někdy nestačí. Zákon je nezbytný, aby vládl pořádek.~
@1036 = ~Poslouchám jen *dobré* zákony.~
@1037 = ~Protože mě Bdělý povolal do svých služeb.~
@1038 = ~Však ne každý zákon jest spravedlivý, <CHARNAME>. Jako paladin přec musíš být připraven rozsoudit spravedlivé a nespravedlivé, i když se to týká zákona.~
@1039 = ~Pak bys byl spokojen s nespravedlivým pořádkem? Jistěže ne, vždyťs paladin.~
@1040 = ~Co by sis tedy zvolil, nebylo by vyhnutí: dobro nebo pořádek?~
@1041 = ~Pak víš o volbě, již je třeba učinit: mezi dobrem a pořádkem.~
@1042 = ~Zvolils dobře.~
@1043 = ~Jako já, i tys zaslechl hlas svého boha. Jsi vskutku požehnán.~
@1044 = ~Pak jsme sourozenci, ty a já, a já tě objímám v Tyrově a Tormově jménu.~
@1045 = ~Torm tě poctil svým povoláním a tys tedy stvoření plné cti a poslušnosti.~
@1046 = ~Ano, jsem, a jsem na to pyšný.~
@1047 = ~Ale já nekážu *slepou* poslušnost.~
@1048 = ~Sloužím Tormovi v plné poslušnosti a udělám vše, co po mně žádá.~
@1049 = ~Ať Torm chrání tvůj život a podepře tě v zápase s vražedným vábením tvé krve.~
@1050 = ~Tys moudrý, že chápeš onen rozdíl, <CHARNAME>.~
@1051 = ~Však přec moudrost bohů--Tormova moudrost--jest vyšší než naše. Jejich přikázání se nám někdy zdají nesmyslná, však oni zří víc než my, a proto je máme poslouchat.~
@1052 = ~I slepě.~
@1053 = ~Pak jsme sourozenci, ty a já, a já tě objímám v Tyrově a Lathanderově jménu.~
@1054 = ~Lathander tě poctil svým povoláním. Však nesváří se v tobě láska úsvitu a obnovy s tvým dědictvím plným smrti?~
@1055 = ~Ano, denně s ním bojuji.~
@1056 = ~Ano, někdy, když jsem v žáru bitvy a kolem mě stříká krev.~
@1057 = ~Ne, moje láska k Lathanderovu světlu mě očistila od touhy mého otce po smrti.~
@1058 = ~Ne, vzdal jsem se svého dědictví, když jsem vstoupil do služeb Pána úsvitu.~
@1059 = ~Ať tedy požehnané světlo Pána úsvitu vyžene všechnu tmu ze tvého srdce.~
@1060 = ~Bubu se za tebe též modlit k Tyrovi.~
@1061 = ~Paks skutečně šťasten a milost Pána úsvitu na tobě plně spočívá.~
@1062 = ~Děkuji za to Tyrovi!~
@1063 = ~Neobvyklá volba, však přec ji obdivuji.~
@1064 = ~Nesváří se v tobě však romantické sklony s tvým dědictvím smrti?~
@1065 = ~Ne, moje láska ke všemu krásnému mě očistila od ošklivosti smrti.~
@1066 = ~Ne, vzdal jsem se svého dědictví, když jsem vstoupil do služeb Paní Rubínové růže.~
@1067 = ~Ať tedy láska Sune Firehair vyžene všechnu temnotu ze tvého srdce.~
@1068 = ~Jsi vskutku blažený a mlost Sune Firehair na tobě plně spočívá.~
@1069 = ~Pak jsme sourozenci, ty a já, a já tě objímám v Tyrově a Ilmaterově jménu.~
@1070 = ~Obdivuji se milosti se spravedlností, jež se mísí na stezkách Plačícího boha. Utrpení vskutku očišťuje, však tys toto očištění vzal na svá bedra, aby ostatní již nemuseli trpět.~
@1071 = ~Máš pravdu, Saerileth. Právě o to jsem vždycky usiloval.~
@1072 = ~To není úplně přesné. Vítám mučednictví a utrpení, protože očišťují *mě*.~
@1073 = ~Plačící bůh mě povolal a já jsem odpověděl. To je vše.~
@1074 = ~Pak jistě uspěješ. Ať ti milost Plačícího boha dá sílu vytrvat.~
@1075 = ~Tvá vlastní čistota jest vskutku drahokamem hodným nalezení. Ať ti milost Plačícího boha dá sílu vytrvat.~
@1076 = ~Jsi poslušen v těžkém úkolu a milost Plačícího boha na tobě plně spočívá.~
@1077 = ~Doufala jsem, že jest tomu tak, však nechtěla jsem se obelhávat, kdyby mne mé oči oklamaly.~
@1078 = ~Jest potěšení pro mé srdce, že potkávám svého sourozence v Tyrových službách! Však proč *tys* zvolil následovat Slepého boha?~
@1079 = ~Nezvolil. On si vybral mě.~
@1080 = ~Bojuji za spravedlnost a Zlomený bůh ji vykonává.~
@1081 = ~A proč *ty*? Komu jinému bych měl sloužit?~
@1082 = ~A jest zřejmé, že na tobě spočívá jeho moc. (Saerilethina tvář se zachmuří.) Však musí být těžké, že ty, Tyrův služebník, musíš o spravedlnost bojovat s vlastní krví.~
@1083 = ~Budu se modlit ke Zlomenému bohu, aby tě ochránil od temnoty tvého rodu.~
@1084 = ~Vskutku. (Saerilethina tvář se zachmuří.) Však musí být těžké, že ty, Tyrův služebník, musíš o spravedlnost bojovat s vlastní krví.~
@1085 = ~Vskutku, komu? (Saerileth se zasměje, ale pak její tvář zvážní.) Však musí být těžké, že ty, Tyrův služebník, musíš o spravedlnost bojovat s vlastní krví.~
@1086 = ~Paní Tkaniny? (Saerilethiny oči se rozšíří.) To jest neobvyklá volba pro paladina, <CHARNAME>.~
@1087 = ~Přemítals už o tom, co učiníš, až znovu potkáš svého nepřítele Irenica?~
@1088 = ~Není jen tvým a Imoeniným mučitelem, však též zneužívá Mystřinu Tkaninu pro své vlastní záměry.~
@1089 = ~Až ho potkám, tak ho ve jménu Paní Tkaniny zabiju!~
@1090 = ~Irenicus zemře pomalou smrtí! Za to, co provedl, si nezaslouží nic jiného než mučení!~
@1091 = ~Ještě jsem o tom nepřemýšlel. Člověk by neměl přivolávat potíže.~
@1092 = ~Jest ti ke cti, že tvé vlastní útrapy tě nezaslepí, když i tvá krev musí volat po pomstě.~
@1093 = ~Budu se modlit ke Zlomenému bohu, aby tě v tomto zápase zachoval.~
@1094 = ~Dávej pozor, <CHARNAME>, aby tě tvé vlastní útrapy nezaslepily k vůli tvé bohyně.~
@1095 = ~Budu se modlit ke Zlomenému bohu, aby ti dal v tomto zápase moudrost.~
@1096 = ~Tys moudrý, <CHARNAME>. Jest ti ke cti, že tě tvé vlastní útrapy nezaslepí, když i tvá krev musí volat po pomstě.~
@1097 = ~(Saerileth se lehounce zasměje.) Ach, <CHARNAME>, Základní jest tedy nesmírně zpozdilá, myslíte-li si zde, že vám propůjčí svou sílu všichni bohové zároveň.~
@1098 = ~Byls přec povolán jako paladin jediným bohem a právě on ti požehnal svou mocí.~
@1099 = ~Pak jsem ale nikdy nezjistil, který to byl.~
@1100 = ~Tušíš, který by to mohl být?~
@1101 = ~Jest podivné, že se ti doposud nezjevil. Snad tak učiní časem.~
@1102 = ~(Saerilethiny oči změknou, když se na tebe podívá.) Lituji tě, že doposud neznáš svého pána.~
@1103 = ~Já? (Saerileth nakloní hlavu doleva.) Necítím v tobě Tyrovu milost, však jistě od ni nejsi vzdálen daleko.~
@1104 = ~Snad jest to Torm, kdo tě povolal do svých služeb. Slouží Tyrovi a to by snad vysvětloval příbuznost, již v tobě cítím.~
@1105 = ~Zdálo se mi, že jsem ve tvých činech zahlédla zásady Bdělého, můj milovaný.~
@1106 = ~(Saerileth si pro sebe zašeptá.) A Ten, jehož oči nikdy nespí, musí být potěšen tvou krásou.~
@1107 = ~(Znovu mluví přímo k tobě.) Pověz mi, proč jako paladin sloužíš bohu, jenž klade zákon nad dobro?~
@1108 = ~Já však nepochybuji o tvém úsudku, můj nejsladší.~
@1109 = ~Co bys zvolil, nebylo by vyhnutí: dobro nebo pořádek? Tím však nepochybuji o tvém úsudku, můj nejsladší.~
@1110 = ~Dobřes zvolil. (Saerileth se na tebe sladce usměje a její oči si s potěšením prohlížejí tvoji tvář.)~
@1111 = ~Jako já, i tys zaslechl volání svého boha. Jsi požehnán. (Saerileth se na tebe sladce usměje a její oči si s potěšením prohlížejí tvoji tvář.)~
@1112 = ~Pak jsme sourozenci, ty a já, a já tě objímám v Tyrově a Tormově jménu.~
@1113 = ~Modlím se, abych ti vždy mohla stát po boku a být ti v této věci ku pomoci.~
@1114 = ~Tys moudrý, že chápeš onen rozdíl, <CHARNAME>. (Saerilethiny kobaltové oči si vážné prohlížejí tvoji tvář.)~
@1115 = ~Pak jsme sourozenci, ty a já, a já tě objímám v Tyrově a Lathanderově jménu. (Saerileth jedná podle svých slov a položí ti ruce kolem pasu.)~
@1116 = ~(Saerileth se otočí, ale ještě zamumlá.) A já se modlím, abych ti vždy mohla stát po boku a být ti v této věci ku pomoci.~
@1117 = ~Chválím za tebe Tyra! (Saerileth tě spontánně políbí na tvář a pak se vrátí na své místo.)~
@1118 = ~Neobvyklá volba pro paladina, však přec ji obdivuji. (Saerilethiny kobaltové oči září, ale její tváře jsou červené.)~
@1119 = ~Pak jsme sourozenci, ty a já, a já tě objímám v Tyrově a Ilmaterově jménu. (Saerileth jedná podle svých slov a položí ti ruce kolem pasu.)~
@1120 = ~Obdivuji, jak se na stezkách Plačícího boha mísí milost se spravedlností. Neočekávala bych nic jiného od někoho, kdo má tvou čistotu a laskavost.~
@1121 = ~Utrpení očišťuje, však ty bereš toto očišťování na svá bedra, aby ostatní již nemuseli trpět.~
@1122 = ~Pak se budu modlit k Jednorukému Tyrovi, aby tě ochránil před temnotou tvého rodu.~
@1123 = ~A kéž dá, abych ti v této bitvě vždy stála po boku a byla ti ku pomoci.~
@1124 = ~Budu se modlit k Jednorukému Tyrovi, aby tě v tomto boji zachoval.~
@1125 = ~A kéž dá, abych ti v této bitvě vždy stála po boku a pomáhala ti vší svou silou.~
@1126 = ~Budu se modlit ke Slepému Tyrovi, aby tě v tomto boji zachoval.~
@1127 = ~A kéž dá, abych ti v této bitvě vždy stála po boku a nesla tvá břemena, budu-li toho schopna.~
@1128 = ~(Saerilethiny oči změknou, když se na tebe podívá, a vezme tě za ruku.) Lituji tě, že doposud neznáš svého pána.~
@1129 = ~Kéž však Slepý Tyr dá, abych ti vždy stála po boku a byla ti ku pomoci.~
@1130 = ~(Saerileth zrudne, vezme tě za ruku a jemně ji hladí.)~
@1131 = ~Věděls, <CHARNAME>, že můj bratr jest též hraničář?~ [SAERI082]
@1132 = ~Ne, to jsem nevěděl, Saerileth. Vyprávěj mi o něm, prosím.~
@1133 = ~Ne, to jsem nevěděl a ani mě to nezajímá.~
@1134 = ~Ano, věděl jsem to. Už jsi to dřív zmínila.~
@1135 = ~Myslím, že ses už o něm zmínila, ale ne, že je hraničář.~
@1136 = ~Jeho jméno jest Tal a přebývá na úbočích Celestie.~
@1137 = ~Jest ochráncem Morathského lesa na pobřeží Nevadnoucího jezera a ty mi ho v mnohém připomínáš.~
@1138 = ~Jak?~
@1139 = ~Je pěkné zavzpomínat si na členy rodiny.~
@1140 = ~Doufám, že v dobrém.~
@1141 = ~Svou láskou k Přírodě a ochranou všeho přirozeného.~
@1142 = ~A též i tím, že oba umíte přistoupit k divokým zvířatům, ochočit si je a učinit z nich své přátele.~
@1143 = ~Postrádám Tala, však tvá přítomnost mne utěšuje, když tu není.~
@1144 = ~Jest to hořkosladké potěšení, vzpomínat na bratra, jenž tu není.~
@1145 = ~Vskutku. Miluji svého bratra Tala z celého srdce a mnoho mi schází, však tvá přítomnost mne utěšuje místo něho.~
@1146 = ~Omluv, prosím, <CHARNAME>, můj vždy pohotový jazyk. Již o něm nebudu hovořit.~
@1147 = ~Jest však často v mých myšlenkách a nemělo by tě tedy překvapovat, že o něm mluvím.~
@1148 = ~Vskutku, jest ochráncem Morathského lesa na pobřeží Nevadnoucího jezera a ty mi ho v mnohém připomínáš.~
@1149 = ~<CHARNAME>, zneklidňuje mne, co v tobě zřím. Jistě mne mé oči šálí. Ty přec nejsi zloděj?~ [SAERI083]
@1150 = ~Zabývám se plížívým obchodem, ano.~
@1151 = ~Zloděj? Takové ošklivé slovo. Víc se mi líbí "rytíř kapsy". (Zamrkat na Saerileth.)~
@1152 = ~Nejsem žádný zloděj. Mám jejich schopnosti, ale používám je k dobrému, ne k loupení.~
@1153 = ~Však proč se tím zabýváš? Jsi snad sprostý lupič?~
@1154 = ~Jasně, jsem lupič! Dávej si pozor na peněženku, Saerileth!~
@1155 = ~Jistěže ne! Jsem poctivý chlap.~
@1156 = ~Jistěže ne! Jsem skrznaskrz poctivý.~
@1157 = ~To se tě vůbec netýká. Nejsi žádný můj soudce!~
@1158 = ~Nemyslela jsem si, žes takový. To já byla z nás dvou ten slepý.~
@1159 = ~Nebudu si dávat pozor jen na svůj měšec, avšak i na tvé skutky, <CHARNAME>. Nekráčej po zlých stezkách.~
@1160 = ~(Saerileth se ulehčeně usměje.) Věděla jsem, že jsem ti nevěnovala svou lásku neprávem!~
@1161 = ~(Saerileth se ulehčeně usměje.) Věděla jsem, že jsem ti nevěnovala svou důvěru neprávem!~
@1162 = ~Má láska k tobě z toho činí mou záležitost. Však nyní zřím, žes mne obelstil.~
@1163 = ~Zlomils mé srdce, <CHARNAME>.~
@1164 = ~Pak budu sledovat tvé skutky. Nesejdi na zlé stezky, <CHARNAME>.~
@1165 = ~Tvé žertování není na místě a já nejsem pobavena. Tys tedy vskutku pouhý lupič a kapsář?~
@1166 = ~(Saerileth se usměje.) Odpusť mi, <CHARNAME>. Počala jsem mít pochybnosti o tvé cti. Pak tedy nejsi lupič?~
@1167 = ~Tys jeden ze svatých kněží, <CHARNAME>. Zprav mne, kterému bohu sloužíš.~ [SAERI084]
@1168 = ~Hodí se to k tobě, <CHARNAME>. Však nesváří se v tobě romantické sklony s tvým dědictvím plným smrti?~
@1169 = ~Paní Tkaniny? (Saerilethiny oči se rozšíří.) Pak jest podivné, že ses stal knězem a nikoli mágem, <CHARNAME>.~
@1170 = ~Byls přec povolán ke kněžství jediným bohem a jest to on, kdo ti požehnal svou mocí.~
@1171 = ~Tys jeden ze svatých kněží, <CHARNAME>. Zprav mne blíže o bohu, jemuž sloužíš.~ [SAERI085]
@1172 = ~Uctívám všechny bohy stejně.~
@1173 = ~Pověz mi, není pro tebe obtížné následovat zákon, je-li v rozporu s tím, co jest dobré?~
@1174 = ~Protože mě Bdělý povolal do svých služeb. Stal jsem se tím, čím mne chtěl mít.~
@1175 = ~Jest podivné, když kněz miluje více zákon než dobro.~
@1176 = ~Odpusť mi, <CHARNAME>. Byla jsem přec vychována mezi svatými otci v Tyrových službách.~
@1177 = ~Vskutku, však jest pořádek sám o sobě cílem? Není to snad spíše prostředek?~
@1178 = ~Tvá služba Přírodě jest hodna chvály, <CHARNAME>.~ [SAERI086]
@1179 = ~Díky, ale nedělám to, abych se ti zalíbil.~
@1180 = ~Díky, ale nedělám to kvůli pochvalám.~
@1181 = ~Díky. Jen doufám, že budu schopný sloužit Přírodě s takovým nadšením, jaké ty ukazuješ v Tyrových službách.~
@1182 = ~Jistěže je! Služba Přírodě je tím nejvyšším povoláním.~
@1183 = ~(Saerileth zrudne až ke kořínkům vlasů.) Nic takového nebylo na mé mysli, <CHARNAME>.~
@1184 = ~Není na mě, abych soudila stezku tvého života. Odpusť mi mé předsudky.~
@1185 = ~Toto jest přesně to, co jest hodno chvály. Tvá pokora sluší tvému povolání.~
@1186 = ~Zdá se, že na paladina toho o druidech dost víš.~
@1187 = ~(Zašklebit se.) Ále, nech toho. Ještě se budu červenat.~
@1188 = ~Můj bratr Tal jest hraničář, což jest v mnoha ohledech podobné druidovi. To od něho jest vše, co znám o Přírodě či druidech.~
@1189 = ~Tvé veselé srdce jest mi vždy potěchou, <CHARNAME>.~
@1190 = ~Tvá slova mi až příliš lichotí, <CHARNAME>. Sloužím Tyrovi celým svým srdcem, však přec bych mohla sloužit lépe.~
@1191 = ~Tvá slova jsou pokorná a pokora tvému povolání nesmírně sluší.~
@1192 = ~Služba jest sama o sobě vznešeným povoláním.~
@1193 = ~(Saerileth zúží oči, když pokračuje.) Však buď si též vědom, že krom tvého jsou i jiná povolání.~
@1194 = ~(Zdá se, že Saerileth není ochotná mluvit dále.)~
@1195 = ~Tvůj dar magie, <CHARNAME>, jest přec v mnohém podoben cestě kněží.~ [SAERI087]
@1196 = ~Ty se obracíš k moci, jež je ve tvém nitru.~
@1197 = ~A moc kněze přichází od jeho boha, jenž jest vně.~
@1198 = ~Moje síla je uvnitř, to jistě, ale i vně. Nepotřebuju žádného boha, aby mi pomáhal.~
@1199 = ~Nebo paladinů. (Zamrkat na Saerileth.)~
@1200 = ~I uvnitř. Moc bohů je jak v nás, tak i kolem nás, prostupuje všechno, co my smrtelníci známe.~
@1201 = ~Inu, moje moc není něco, čemu bych nemohl porozumět. Znalosti jsou moc.~
@1202 = ~Jasně. A tam taky veškerá podobnost končí. Já rozumím tomu, co mi dává moc.~
@1203 = ~Jako někdo, kdo přichází z vnějších sfér, dobře rozumím tomuto pojetí. Však touha po moci jest nebezpečná, jest jako koketování se zatracením.~
@1204 = ~Nepravila jsem, že jest nemožné porozumět bohům. Jsou zajisté tajemní, však je-li tvá víra dostatečná, pak se ti jistě zjeví.~
@1205 = ~Jest to bláznovství, takto zapírat potřebu bohů. I tvá vlastní moc jest přec cosi podivuhodného, dar od nich.~
@1206 = ~Ne, je to jen dar mé krve.~
@1207 = ~Měl bys být na pozoru, <CHARNAME>. Pýcha je vždy jen krok od pádu.~
@1208 = ~Vskutku, jako paladinů. (Saerileth se také usměje.)~
@1209 = ~Jak paladini, tak i kněží berou svou moc od bohů, kteří jsou jak v nás, tak i kolem nás, prostupují vše, co my smrtelníci známe.~
@1210 = ~Souhlasím. Jsem jen rád, že jsem tenhle dar dostal.~
@1211 = ~Tys moudrý, že zůstáváš pokorný. Ať ti bohové dají, že ho nikdy neztratíš.~
@1212 = ~Zřím, že se staneš ve Faerunu velikým a tvé jméno bude vzpomínáno po celá pokolení, neboť stezka ke skutečné moci leží v mystických uměních.~ [SAERI088]
@1213 = ~To se ti moc nepodobá, Saerileth. (Přísně se na ni podívat.)~
@1214 = ~Doufám že ano. Chtěl bych si udělat jméno!~
@1215 = ~Nepoužívám svoje schopnosti pro vlastní zisk, ale abych pomáhal slabším.~
@1216 = ~Nechci si získávat jméno, ale dělat to, co je správné.~
@1217 = ~Odpusť mi, <CHARNAME>. Nechci tě přec svádět, jen poznat tvou mysl.~
@1218 = ~Pak věz, že si chci udělat jméno!~
@1219 = ~Pak bys měla vědět, že nepoužívám svoje schopnosti pro vlastní zisk, ale abych pomáhal slabším.~
@1220 = ~Pak bys měla pochopit, že si nechci získávat jméno, ale dělat to, co je správné.~
@1221 = ~Doufám, že oni slabší nebudou jen stupni, po nichž kráčíš k osobní slávě.~
@1222 = ~<CHARNAME>, tys dobrý správce darů, jež ti byly svěřeny. Těší mne, že mohu cestovat po tvém boku.~
@1223 = ~Pojď, <CHARNAME>, zapějme znovu onu píseň!~ [SAERI089]
@1224 = ~Jakou píseň?~
@1225 = ~Saerileth, nemůžu tu přece zpívat celý den. Máme před sebou nějaká ta dobrodužství.~
@1226 = ~Takže opakovačka? Přídavek?~
@1227 = ~Vysmíváš se mi?~
@1228 = ~Pěl jsi ji často, tu píseň, již složil Daehan, jehož máš za jednoho z nejlepších bardů Faerunu.~
@1229 = ~Aha, "Pod zeleným stromem"?~
@1230 = ~Aha, "Zemřel a odešel"?~
@1231 = ~Aha, "Má láska je jako horečka"?~
@1232 = ~Aha, "Kam chodí včelky pít"?~
@1233 = ~Ano, vskutku! Vzpomněl sis! (Saerileth netrpělivě čeká.)~
@1234 = ~Tak si chvilku sedni a poslouchej:
Pod stromem zeleným
k sobě jsme schoulení
spolu se zpěváčky
sledujem obláčky.
Pojď blíž, pojď blíž, pojď blíž!
Sem žádný nepřítel
nemůže bez křídel
snad jenom bouři tu kdy uvidíš.~
@1235 = ~Tak si chvilku sedni a poslouchej:
Už nikdy nepřijde?
Už nikdy nepřijde?
Ach ne, již mrtev jest,
ná márách leží,
již nikdy s námi nepoběží.
Jako sníh jeho vous
a hlas se třás
pryč je, ach pryč
i nářek a pláč.
Kéž jeho duši sám Bůh milost dá.~
@1236 = ~Tak si chvilku sedni a poslouchej:
Má láska, to je vleklá horečka,
ráda se přikrmuje do zhloupnutí,
je blažená, že chorý nepřečká
tu zvrácenost své nedochůdné chuti.
Rozum je lékař té mé choroby,
já neposlechl a byl plný výhrad,
opustil mě, co se prý nazlobí,
kdo touží, umírá, a nechce vyhrát.
Kde není rady, není pomoci,
duši mám šílenou a v bludech nahou,
je omámená dlouhou nemocí,
mimoděk vykřikuji pod přísahou:
    Tvé bílé cti já letěl na pomoc,
    a ty jsi černé peklo, temná noc.~
@1237 = ~Tak si chvilku sedni a poslouchej:
Kam chodí včelky pít, piju i já,
a s krávy zvonečkem chodívám spát.
Lože své mám až tam, kde sov zní pláč,
a křídla blanitá nesou mne dál.
Celé léto vesele,
vesele chci žít
pod větévkou jetele
rosu z trávy pít.~
@1238 = ~To jest uštěpačná píseň v ústech někoho, jehož nepřátel jsou celé zástupy.~
@1239 = ~Však chápu, že hledáš útěchu ve svých písních.~
@1240 = ~(Saerileth skloní svou hlavu v úctě k zemřelým. Nepřemýšlí nad tím, o kom ona píseň ve skutečnosti zpívá.)~
@1241 = ~Modlím se, aby nikdo nelitoval lásky kvůli mně. Ach, jak nesmírně těžké břemeno!~
@1242 = ~Tato pastýřská píseň jest vskutku překrásná. Téměř zřím ony zelené kopce, tak krásně vykreslené tvou písní!~
@1243 = ~Pak snad až rozbijeme tábor. Do té doby se budu muset spokojit s pobrukováním.~
@1244 = ~Vskutku! Jednu z těch, jež pěješ tak často, píseň, již složil Daehan, jehož máš za jednoho z nejlepších bardů Faerunu.~
@1245 = ~Nikoli! Tvé písně jsou jako křídla, když kráčíme po prašných cestách. Zapěješ mi onu píseň, již složil Daehan, jehož máš za jednoho z nejlepších bardů Faerunu.~
@1246 = ~Teď ne, Saerileth. Jsem unavený.~
@1247 = ~Proč sloužíš dvěma bohům, Aerie?~ [SAERI090]
@1248 = ~Protože mě můj strýček Quayle naučil uctívat Baervana a Aerdrie Faenya je vše, co mi zůstalo po mém lidu.~
@1249 = ~Nerozumím ti. Není snad Corellon Larethian bohem tvého lidu?~
@1250 = ~Kdysi jsem byla okřídlená elfka, Saerileth. (Aeriina tvář se zatmí bolavou vzpomínkou.)~
@1251 = ~(Saerilethiny oči se naplní soucitem a pevně stiskne Aeriinu dlaň.) Jak--~
@1252 = ~Když jsem byla otrokyní, dostala se mi do nich nějaká infekce a moji páni mi je odstřihli.~
@1253 = ~Jak strašlivé! (Saerileth dlouhou chvíli není schopná nic říct a její oči, plné lítosti, si prohlížejí malou avariel.)~
@1254 = ~Proč tě moje minulost tak zasáhla, Saerileth?~
@1255 = ~(Saerileth obrátí své kobaltové oči přímo k Aerii.) Co tím myslíš? Tvůj příběh jest strašlivý.~ [SAERI091]
@1256 = ~V minulosti se mi spíš smáli, že jsem moc slabá.~
@1257 = ~Tys silná, Aerie, neboť hořkost nezachvátila tvou duši. Tys *dobrá*.~
@1258 = ~Je to od tebe pěkné, že to říkáš, Saerileth, ale většina lidí s tebou nebude souhlasit.~
@1259 = ~Máš obdiv více lidí, než tušíš.~
@1260 = ~Aerie, nezatoužilas někdy navrátit se do svého domova?~ [SAERI092]
@1261 = ~Proč se ptáš, Saerileth?~
@1262 = ~Vždyťs byla ze svého domova ukradena. Netoužíš ho snad znovu spatřit?~
@1263 = ~Já-já bych ho ráda viděla, ale ne-nemůžu. Dá se tam dostat, jen když můžeš létat.~
@1264 = ~Však ty jistě máš tu moc. Jsi přec zkušený čaroděj.~
@1265 = ~To by nebylo to samé.~
@1266 = ~Jest mi líto, Aerie. Nerozumím ti. Z jakých příčin by to nebylo stejné?~
@1267 = ~Věř mi, Saerileth. N-nikdy se nemůžu vrátit zpátky.~
@1268 = ~Máš vznešený původ, Saerileth?~
@1269 = ~Vskutku, sire. Můj otec jest Arioch, pán Nevadnoucího jezera. I tys však z vznešené rodiny, není tomu tak?~ [SAERI093]
@1270 = ~Jsem. Až můj otec zemře, zdědím titul lorda Delrynu.~
@1271 = ~Máš sourozence?~
@1272 = ~Jenom sestru.~
@1273 = ~(V Anomenových očích se objeví jiskřička, když zmíní svou sestru.)~
@1274 = ~Pak tedy tvá oddanost Helmovi musí být vskutku těžká služba.~
@1275 = ~Vůbec nevíš, o čem mluvíš!~
@1276 = ~(Anomenův výbuch Saerileth otřese natolik, že utichne, ale dál si ho prohlíží s překvapeným výrazem ve tváři.)~
@1277 = ~Co zlého jsem ti učinila? Proč na mne hledíš s takovou nepřízní, Anomene?~ [SAERI094]
@1278 = ~Nic takového nedělám!~
@1279 = ~Nemůžeš přec tvrdit, že tvůj pohled jest příznivý, pane.~
@1280 = ~O tom se s tebou odmítám bavit!~
@1281 = ~(Anomvenova tvář je plná hněvu, ale stále se mu daří mluvit jakžtakž klidně.)~
@1282 = ~Jistě smíš uchovat svou záležitost jen ve svém srdci.~
@1283 = ~(Saerileth se celá nesvá vrací na své místo.)~
@1284 = ~Saerileth, musím tě poprosit za odpuštění kvůli svému dřívějšímu chování. (Anomen neklidně hledí do země.)~
@1285 = ~Vadilo mi, že už ses stala rytířem, zatímco já, o deset let starší, jsem pořád jenom panoš.~
@1286 = ~Ach, to přec nevadí. (Saerileth se na Anomena zářivě usměje.) A nepochybuji, že z tebe bude skvělý rytíř.~ [SAERI095]
@1287 = ~Pokusím se, Saerileth. (Jeho robustní postava se tyčí nad na pohled křehknou dívenkou a široce se usmívá.)~
@1288 = ~Možná bys mi mohla dát nějaký výcvik?~
@1289 = ~(Saerileth vezme jeho koketní slova vážně a v podobném duchu odpovídá.)~
@1290 = ~Nikoli, sire Anomene. Jsem Tyrova Vyvolená a nebylo by vhodné, abych cvičila Helmova rytíře.~
@1291 = ~To nic, Saerileth. (Anomen si zhluboka povzdechne, podívá se na tebe a pokrčí rameny.)~
@1292 = ~Takové děcko.~
@1293 = ~Saerileth, nemůžu uvěřit, že mi na tobě vadilo, že už jsi rytíř!~
@1294 = ~Tak z této příčiny jsem měla tvou nepřízeň?~ [SAERI096]
@1295 = ~(Anomen se hořce zasměje.) Nuže, teď tě kvůli tomu lituju!~
@1296 = ~Netoužím po tvé lítosti! Jest pro mne ctí sloužit Zlomenému Tyrovi!~
@1297 = ~(Saerileth zaplane v očích kobaltový oheň.)~
@1298 = ~Já stále sloužím Helmovi! (Ruce kněze-válečníka hledají rukověť jeho zbraně.)~
@1299 = ~Nepravila jsem přec, žes zapomněl na svého boha.~
@1300 = ~Pravila jsem jen, že můj bůh mi prokázal čest a nepotřebuji, abys mne litoval!~
@1301 = ~Ztichni, děcko! Nehodlám poslouchat nějakého zkaženého spratka!~
@1302 = ~(Saerileth neříká nahlas nic, ale s obavami si prohlíží Anomena.)~
@1303 = ~Tak, malá hrdličko, ty jsi na chvili žila v Sigilu?~
@1304 = ~Vskutku.~ [SAERI097]
@1305 = ~A našla sis tam nějakou skupinu?~
@1306 = ~Nikoli, Haer'Dalisi, ani jsem žádnou nevyhledávala jako své útočiště.~
@1307 = ~Zavítala jsem do Sigilu, jen abych činila vůli Slepého Tyra.~
@1308 = ~Pak jsi o hodně přišla, maličká. Klec může nabídnout mnohem víc než jenom chrámy.~
@1309 = ~Nescházelo mi nic, po čem bych toužila.~
@1310 = ~To je jen neznalost mládí.~
@1311 = ~Kdyby ses tam někdy vrátila, mohl bych ti toho tolik ukázat.~
@1312 = ~Takže, můj překrásný vrabčáku, přece jsi nestrávila všechen svůj čas v Tyrově chrámu. Co dalšího jsi ze Sigilu viděla?~
@1313 = ~Jednou jsem ztratila svou stezku v Úlu. Za noci.~ [SAERI098]
@1314 = ~Štěstěna se na tebe usmála, Saerileth. Malá, hezká dívenka, ztracená v Úlu a úplně sama. A přesto jsi přežila, abys o tom mohla vyprávět.~
@1315 = ~Štěstí nemělo nic společného s tím, že jsem přežila Úl.~
@1316 = ~Byl to můj první týden v Kleci a byla jsem na pochůzce pro svaté otce. Nechápala jsem plně nebezpečí, v němž se nacházím, třebaže se kolem míhaly stíny a podivný šepot mne obklopoval.~
@1317 = ~Pak tedy nějaký ochránce? Možná, že tě Tyr vedl a chránil, když na něj tolik spoléháš.~
@1318 = ~Tyr mne vede vždy a jeho ochrana jest bez ustání. Však přec věřím, že odpověď jest prostší. Byla to neznalost.~
@1319 = ~Tomu nerozumím.~
@1320 = ~Směle jsem vstoupila do klikatých, temných a špinavých uliček Úlu, já, pouhé dítě. Neznala jsem jeho nebezpečí, a proto jsem se ničeho nebála.~
@1321 = ~Unikla jsem nezraněna, protože jsem ukazovala více jistoty a statečnosti, než na jakou jsem měla právo.~
@1322 = ~Aha. Pro někoho jako ty na podobném místě se zdálo rozumné předpokládat, že se staráš o záležitosti svého pána, a tvůj pán je velmi mocná bytost.~
@1323 = ~Vskutku. Znala-li bych nebezpečí, v němž jsem se nacházela, jistě bych byla bývala zahubena.~
@1324 = ~Haer'Dalisi, jest místo v Sigilu, které mi přineslo veliké potěšení.~ [SAERI099]
@1325 = ~Jiné než chrám? A jaké místo?~
@1326 = ~Velké lázně.~
@1327 = ~Ach, má křehká květinko, pak ani ty, paladin, nejsi imunní ke svodům horké koupele.~
@1328 = ~Nikoli, vskutku. Těšilo mne vše, co mi lazebníci mohli nabídnout: koupele, síně s párou, masážní stoly.~
@1329 = ~A na chvíli se dostat z brnění a odpočívat. Muselo ti to hodně ulevit.~
@1330 = ~Vskutku. Tyr mi dále ukazoval svou vůli a starosti tohoto světa velmi tížily mou duši. Bylo osvobozující zbavit se alespoň na chvíli svých břemen.~
@1331 = ~A někdy i děvče zkrátka potřebuje pořádnou, dlouhou koupel.~
@1332 = ~Už někdy navštívil sféru Souhlasného Protikladu?~ [SAERI100]
@1333 = ~(Haer'Dalis ze zahihňá.) Ano, má holubičko, ale my jí říkáme 'Pustiny'.~
@1334 = ~Svatí otcové často praví, že jest to divoká a nezkrocená říše. Ohnisko setkávání všech protvníků, jež v mnohovesmíru máme.~
@1335 = ~To je pravda. Je to hlavní středisko všech Vnějších sfér, a ačkoli v porovnání s Celestií se Pustiny zdají divoké, ve skutečnosti jsou docela spořádané, pokud se neberou v úvahu města bran.~
@1336 = ~Města bran?~
@1337 = ~Na okraji Pustin, tam, kde přecházejí do Vnějších sfér, se nachází města bran. Každá sféra má jedno a takové město je postavené kolem portálu, který do oné sféry vede.~
@1338 = ~Ribcage, Plague-Mort, Glorium, abych vyjmenoval aspoň některá. Každé město brány se podobá své domovské sféře.~
@1339 = ~Myslíš jako Excelsior?~
@1340 = ~Ano, město brány do tvé domovské sféry. Tam není moc živo.~
@1341 = ~Vskutku. Však jest to bezpečné místo a lze tam spatřit Tyrovu slávu.~
@1342 = ~Jistě. Jasně. Příjemné, jistěže...~
@1343 = ~(Saerileth se hravě usměje.) Vím, že bez přestání hledáš dobrodružsrtví, Haer'Dalisi, však přec jest i čas ukončit své putování.~
@1344 = ~Jest čas, kdy i ty musíš odpočinout.~
@1345 = ~Už jsi určitě slyšela to staré přísloví: Budu spát, až umřu.~
@1346 = ~Až do šedin jsi zestárl v Tormových službách, sire Keldorne.~ [SAERI101]
@1347 = ~To je pravda, Saerileth. Pracoval jsem pro něho dlouho a teď už jsem starý a unavený.~
@1348 = ~Ale toužím dovršit své dny v Tormových službách.~
@1349 = ~Jest tedy jisté, že se tak stane, sire, neboť ani Torm, ani Tormův pán, Zlomený bůh, tě jistě neodmítne.~
@1350 = ~Budu se počítat za šťastného, když zemřu v Tormových službách, protože jeho věc je spravedlivá a jeho boje čestné.~
@1351 = ~Sire Keldorne, kdys zvěděl, že tvůj život jest Tormův, aby s ním učinil, jak zamýšlí?~ [SAERI102]
@1352 = ~To jsem věděl už od mládí. Možná od svých deseti let jsem o tom nikdy nepochyboval.~
@1353 = ~A ty?~
@1354 = ~Dovršila jsem svůj pátý rok.~
@1355 = ~To jsi byla opravdu mladá. Co na to říkali tví rodiče?~
@1356 = ~Byli poctěni Tyrovým požehnáním a svěřili mě do Tyrova chrámu, když nadešel čas.~
@1357 = ~Viděla jsi je potom ještě někdy, Saerileth?~
@1358 = ~Vskutku, sire Keldorne. Každého desátého dne přicházeli do chrámu.~
@1359 = ~Tví rodiče museli být velmi oddaní.~
@1360 = ~Vskutku, děkuji navěky požehnanému Tyrovi, že jsou.~
@1361 = ~Byl tvůj otec také paladin, Saerileth?~
@1362 = ~Nikoli, sire. Můj otec jest čaroděj a má matka kněžka.~ [SAERI103]
@1363 = ~Chápu.~
@1364 = ~Proč jest ve tvých očích nespokojenost, sire Keldorne? Urazila jsem tě snad nějak?~
@1365 = ~(Keldorn se na dívku usměje a položí jí dlaň na rameno.)~
@1366 = ~Ne, malá Saerileth, nijak jsi mě neurazila. To v mých očích bylo jen zklamání.~
@1367 = ~Však z jaké příčiny, sire?~
@1368 = ~Kdysi jsem doufal, že mě moje Leona bude následovat na Tormových cestách. Je asi stejně stará jako ty.~
@1369 = ~Pak přec ještě není příliš pozdě. Torm si ji stále může vyvolit.~
@1370 = ~Ne, Saerileth. (Rytířův hlas zní unaveně.) Obávám se, že se to nikdy nestane.~
@1371 = ~Tys jaký druid, Cernde?~ [SAERI104]
@1372 = ~Jsem tvaroměnec.~
@1373 = ~Však--není snad údělem druidů sloužit zemi? Z jakých příčin bys sloužil lykantropům?~
@1374 = ~(Druid se uchechtne.) Ne, Saerileth. Já mám druidský háj.~
@1375 = ~Je v Tethyru a moje srdce k němu lne jako slunečnice ke slunci.~
@1376 = ~Vskutku, odpusť mi. Pak tě Příroda obdařila mocí měnit svůj tvar, abys mohl chránit svůj háj.~
@1377 = ~Přesně tak, maličká.~
@1378 = ~Dokážeš hovořit s ptáky, Cernde?~ [SAERI105]
@1379 = ~Ano, maličká, dokážu.~
@1380 = ~Znají oni slávu bohů? Jsou jim známy alespoň myšlenky Chauntey nebo Silvana?~
@1381 = ~Myšlenky ptáků v sobě neobsahují jména bohů, ale Příroda zná jejich péči.~
@1382 = ~Proč se ptáš?~
@1383 = ~Toužila jsem zvědět, zda i pták v letu vzdává díky, tak jako je Tyrovi vzdávám já, když vidím jeho spravedlnost.~
@1384 = ~Jak dlouho budete ty a <CHARNAME> cestovat pospolu?~ [SAERI106]
@1385 = ~Dokud to poslouží Rovnováze.~
@1386 = ~Vím přec, že ve své moudrosti zříš potřebu Rovnováhy, však co tvé vlastní tužby?~
@1387 = ~Co tím myslíš, maličká?~
@1388 = ~Pokud si tě zde nebude žádat Rovnováha Přírody, kam bys šel?~
@1389 = ~To je jednoduchá otázka, Saerileth. Vrátil bych se do svého háje v Tethyru.~
@1390 = ~To jest tvůj domov?~
@1391 = ~Ano, je.~
@1392 = ~Edwine, z jakých příčin se lidé, jež potkáváme ve městě, vyhýbají tvému pohledu a obávají se ti zkřížit stezku?~ [SAERI107]
@1393 = ~Protože i opice ví, že by neměly zkřížit cestu Rudému čaroději! (A ty bys to měla taky vědět.)~
@1394 = ~Žes Rudý čaroděj rozumím dle tvé róby, však kdo jsou tito Rudí čarodějově, že jsou tolik obávaní?~
@1395 = ~Nejsou jen obávaní. Lidé z nich mají *strach*!~
@1396 = ~A to jest ti potěšením. (Saerilethin mluví tiše a nevěřícně.)~
@1397 = ~Jsem pyšný, že jsem Rudý čaroděj z Thay. (Tohle děťátko neví o Torilu ani tohle! Nemá vůbec žádnou naději.)~
@1398 = ~Slyšel jsem, že ve sférách funguje magie jinak. Viděla jsi nějaké takové podivné věci na vlastní oči?~
@1399 = ~Nejsem čaroděj, sire. Veškeré čáry jsou pro mne podivné.~ [SAERI108]
@1400 = ~Zřejmě. Ale během své návštěvy Sigilu a ostatních míst jsi musela získat alespoň letmé vzdělání co se týká této věci.~
@1401 = ~Vím, že jest třeba klíč, aby bylo možné v jistých sférách sesílat jisté druhy kouzel.~
@1402 = ~Pro kněze jest to klíč moci.~
@1403 = ~Skutečně? A je těžké tyhle klíče sehnat?~
@1404 = ~Netuším, neboť nemám potřebu takových věcí. Pramení snad tvůj zájem z touhy cestovat po sférách?~
@1405 = ~Vždycky je tu taková možnost a znalosti vždycky přináší moc. (I když ti tvoji kněží-vymývači mozků ti možná tvrdili opak.)~
@1406 = ~Ty nehledáš poznání z žádné jiné příčiny?~
@1407 = ~(Jak očividnou naivitu tohle ukazuje!) Ne, dítě. Nemám žádný jiný důvod. Protože se znalostmi přichází moc.~
@1408 = ~Edwine, jaký jest účel tvých napůl šeptaných poznámek stranou? Jistěs vědom, že je slyšíme.~ [SAERI109]
@1409 = ~Ták. Zkrátka říkám pravdu, kterou tihle psi potřebují slyšet. (Kromě toho, jediný způsob, jak si popovídat s někým na stejné intelektuální výši, je mluvit sám se sebou.)~
@1410 = ~Však neobáváš se odplaty?~
@1411 = ~Od tebe?~
@1412 = ~Nikoli sire. Mne tvá slova nezraňují.~
@1413 = ~Však mohou zranit jiné, takové, kdo mají moc ti způsobit značnou újmu.~
@1414 = ~Zaútočit na Rudého čaroděje je dost nebezpečné. (Že ji moje slova nezraňují? Musím už stárnout...)~
@1415 = ~Jest nebezpečné činit si zbytečně nepřátele.~
@1416 = ~To máš jako o mě *starost*, paladine?~
@1417 = ~Vskutku, sire, mám.~
@1418 = ~Tak neměj! Nepotřebuju ochranu od nějakého děcka!~
@1419 = ~Lady Fentan, není neobvyklé, žes ve službách Arvoreen?~ [SAERI110]
@1420 = ~Není snad obyčejem tvého lidu sloužit Yondalle?~
@1421 = ~Je pravda, že většina mých lidí slouží Yondalle, ale já jsem rytířka.~
@1422 = ~Já přec vím, že Yondalla nemá ve svých službách žádné rytíře. Netázala jsem se tě na toto.~
@1423 = ~Přála jsem si zvědět, *proč* sis zvolila Arvoreen a její cestu plnou boje a válek.~
@1424 = ~Z jakých příčin nenásleduješ Tyra?~
@1425 = ~Slepý bůh si mne vyvolil. Jest to tak i ve tvém případě?~
@1426 = ~Ne tak úplně.~
@1427 = ~Toužím si vyslechnout tvůj příběh, lady Fentan.~
@1428 = ~Snad později.~
@1429 = ~Chceš ještě pořád vědět, proč jsem se stala rytířkou?~
@1430 = ~Vskutku, lady Fentan.~ [SAERI111]
@1431 = ~Když mi bylo osm, šla jsem sama do tábora cikánských obchodníků, kteří zavítali do Trhova.~
@1432 = ~Viděla jsem, jak jeden Alibakkarův strážný--strážný vznešené rodiny v Trhově--zbil a okradl jednoho z těch cikánů.~
@1433 = ~Nikdo jiný to neviděl.~
@1434 = ~Co nastalo pak?~
@1435 = ~Ten cikán žádal spravedlnost, ale kromě mě to nikdo neviděl.~
@1436 = ~Chtěla jsem svědčit, ale Alibakkarovi šlechtici mi nedovolili říct před Prvním kupcem vůbec nic.~
@1437 = ~Zůstala snad taková nespravednost nepotrestána? (Saerilethin hlas je plný pohoršení.)~
@1438 = ~Ne. Jeden putující rytíř, který byl v naší vesnici, mne vyslechl a promluvil s Prvním kupcem v můj prospěch.~
@1439 = ~Tehdy jsem se rozhodla stát se rytířkou.~
@1440 = ~A jistěs skvělou rytířkou, lady Fentan.~
@1441 = ~Saerileth, všimla jsem si, že spousta z lidí, které potkáváme, a dokonce někdy i naši společníci, nás nedokážou přijmout jako rytíře.~
@1442 = ~Díš pravdu, lady Fentan. Tvá vnímavost tě ctí.~ [SAERI112]
@1443 = ~Nevadí ti to? Zdá se, jako by se tě takový nedostatek respektu nijak nedotýkal. Nejsme úplně typičtí rytíři, to jistě, ale naše srdce jsou plná odvahy a spravedlnosti.~
@1444 = ~Vskutku, jest tomu tak, a právě z této příčiny se mne jejich nedostatek respektu nijak nedotýká.~
@1445 = ~Stojím přec z Tyrovy milosti. Proč by mne tedy mělo zraňovat, že druzí nezří mé srdce?~
@1446 = ~Pak jsi mnohem méně pyšná než já. Mně to pořád někdy pálí.~
@1447 = ~Spočívá na tobě Arvoreenino požehnání. Věř tedy, že její přízeň jest vše, co potřebuješ.~
@1448 = ~Díky, Saerileth. Vezmu si tvoje slova k srdci jako slova skutečného přítele a budu na ně pamatovat.~
@1449 = ~Valygare, vím, žes již na to musel být tázán ostatními, však přec toužím zvědět.~ [SAERI113]
@1450 = ~A co, maličká?~
@1451 = ~Z jakých příčin zavrhuješ bohy?~
@1452 = ~Saerileth, jsi ještě moc mladá na to, abys pochopila, proč člověk zavrhne bohy.~
@1453 = ~Nikoli, Valygare. To tys na omylu. Poznala jsem již mnohé, kdo tak učinili.~
@1454 = ~Přebývala jsem v Sigilu, kde dlí též mnozí, kdo opustili bohy tohoto i každého jiného světa.~
@1455 = ~Jest mnoho příčin, proč muž něco takového učiní. Z jakýchs tak učinil *ty*?~
@1456 = ~Protože je nepotřebuju.~
@1457 = ~Však jednoho dne možná budeš.~
@1458 = ~To risknu.~
@1459 = ~Valygare, zdáš se osamělý. Nemáš snad příbuzné?~ [SAERI114]
@1460 = ~Příbuzenstvo není jediný způsob, jak se zbavit samoty. Člověk si taky může najít přátele.~
@1461 = ~Tys však nadmíru tajemným mužem. Dovolíš si tedy mít přátele?~
@1462 = ~To je poctivá otázka, dítě.~
@1463 = ~Na kterou mi nedáš odpověď?~
@1464 = ~Jak jsi říkala, jsem tajemný muž.~
@1465 = ~Paks mi vskutku odpověděl, Valygare.~
@1466 = ~Saerileth, ptala ses mě dřív na mé příbuzné, ale neřeklas mi nic o svých.~
@1467 = ~Neoptal ses. (Saerileth se škádlivě usměje.)~ [SAERI115]
@1468 = ~Však přec tě zpravím i bez optání. Mám tři starší bratry, Calada, Tarina a Tala.~
@1469 = ~A všichni slouží Tyrovi?~
@1470 = ~Všichni dlí v říši Slepého boha, však nikdo z nich není paladin.~
@1471 = ~Tal jest, jako i ty, hraničářem.~
@1472 = ~A je to taky osamělý člověk?~
@1473 = ~Nikoli jako ty, neboť má manželku. Vskutku, jen krátký čas předtím, než jsem opustila Celestii a vydala se do Sigilu, mu porodila syna.~
@1474 = ~Syna a dědice.~
@1475 = ~Vskutku. Rod pánů z Nevadnoucího jezera jest zajištěn pro další pokolení--pravila jsem něco špatně?~
@1476 = ~Ne, dítě. Ale můj vlastní rod končí se mnou.~
@1477 = ~Jest mi líto slyšet takovou věc. Pak by sis však měl nalézt manželku.~
@1478 = ~To nemůžu po žádné ženě chtít.~
@1479 = ~Smýšlíš o sobě příliš zle, Valygare. ~
@1480 = ~Copak dělá taková pěkná holčina na vejpravě za zlatem?~
@1481 = ~Nehledám zlato, jako to činíš ty, Korgane. Jsem služebnicí Tyrovou a na tomto světě činím jen jeho vůli.~ [SAERI116]
@1482 = ~Inu, esli budeš moc velká osina v zadnici, dycky tě můžu vykuchat! A taky to udělám.~
@1483 = ~Neobávám se tě.~
@1484 = ~A možná bys měla.~
@1485 = ~Vím, žes schopen mne zahubit, však i přes to se tě neobávám.~
@1486 = ~Pak seš dutá palica, Saerileth.~
@1487 = ~Proč to pravíš?~ [SAERI117]
@1488 = ~Protože se nebojíš chcípnout!~
@1489 = ~Však ani ty se nezdáš obávat smrti. Pak i sám sebe nazýváš bláznem?~
@1490 = ~Já si svoje bitky vybírám. Vím, co zvládnu. A až přijde čas, mám schovanejch dost prachů, abych se dobře usadil.~
@1491 = ~I já vím, co dokáži, však můj život jest v rukách Tyrových, aby s ním učinil, co se mu zlíbí. I má smrt jest tedy v jeho dlaních.~
@1492 = ~A stejně seš dutá palica, že někomu svěříš svůj krk!~
@1493 = ~Není tu eště ňákej důvod, proč mlátíš do svejch nepřátel?~
@1494 = ~Co tím myslíš?~ [SAERI118]
@1495 = ~Vždycky řveš, 'V Tyrově jménu tě zničím!'~
@1496 = ~Jest vhodné tak hovořit. Tyr--~
@1497 = ~Bla bla! Vysrať sa na Tyra. Už sem vo tom parchantovi slyšel až moc!~
@1498 = ~Nestvůro! Rouhačský démone se špinavými ústy! Propadneš smrti!~
@1499 = ~Takže <CHARNAME> se ujal dalšího nalezence. Jaký je tvůj příběh, rivvil?~
@1500 = ~Víš přec, že jsem Tyrovou služebnicí. Tyrova věc--~ [SAERI119]
@1501 = ~Ne, nemyslím tvoje stupidní pochůzky! Co máš v úmyslu s <CHARNAME>? Proč <PRO_HIMHER> následuješ?~
@1502 = ~Jest vůlí Tyrovou--~
@1503 = ~Už dost! Z tvých řečí se mi dělá špatně, nemyslící Tyrova loutko! Ticho!~
@1504 = ~(Saerileth neříká nic dalšího a lítostivě se zadívá na drowku.)~
@1505 = ~Spatřila jsem již jednou drowa, předtím, než jsem zavítala do Torilu, Viconie. Ona--~ [SAERI120]
@1506 = ~--tě nejspíš neviděla, nebo bys už byla mrtvá.~
@1507 = ~Ach, spatřila mne, však v Sigilu musí nepřátelství často skončit u slov. Však přála si mou smrt, ujišťuji tě.~
@1508 = ~A čím jsi ji naštvala?~
@1509 = ~Já sloužím Tyrovi a ona Lloth. To postačilo.~
@1510 = ~Sloužit Lloth stačí, aby si dotyčný vysloužil *mé* nepřátelství.~
@1511 = ~Pak čím jsem si ho vysloužila já, kdo Lloth nenávidím? ~
@1512 = ~Na tebe bych neplýtvala nenávistí, jalil. Nezasloužíš si nic víc než opovržení.~
@1513 = ~Toto si přec nezasloužím, Viconie.~
@1514 = ~(Tvář mladé paladinky je rudá, ale nemůžeš s jistotou říct, jestli je to hanbou nebo hněvem.)~
@1515 = ~Každý den se mi z pohledu na tvůj obličej dělá víc a víc špatně!~
@1516 = ~Tys přec sama překrásná žena. Z jakých příčin mne nesnášíš--~ [SAERI121]
@1517 = ~Nemluvím o kráse, ssindossa! Tvůj obličej mi jen připomíná tvoji ubohou oddanost tomu--~
@1518 = ~--Ticho! Vím, co hodláš pravit, a musím tě varovat, abys nebrala Tyrovo jméno nadarmo.~
@1519 = ~(Saerilethin hlas se třese, ale její oči jsou modravé a chladné, když pokračuje.)~
@1520 = ~Nesnesu, aby ses přede mnou rouhala, a dříve tě zahubím, než tak budeš moci učinit.~
@1521 = ~Výhrůžky od děcka? (Viconie se směje.) Dítě, zjistíš, že mě není tak snadné zabít. A co se týká Slepého boha--~
@1522 = ~Viconie, varuji tě: nepokoušej mne! Netoužím prolít tvou krev.~
@1523 = ~<CHARNAME>, to už zašlo moc daleko! Řekni tomuhle ufňukanému kojenci, že s námi už dál nepůjde.~
@1524 = ~Vidím, že vy dvě se nikdy nesnesete. Promiň, Saerileth, ale budeš muset jít.~
@1525 = ~Vidím, že vy dvě se nikdy nesnesete. Ale Saerileth potřebuju, takže se zdá, že z kola ven budeš muset ty, Viconie.~
@1526 = ~Nemůžeš být pryč dost rychle, abych s tím byla spokojená! A abych použila tvou mateřštinu: Nechť se ztratíš!~
@1527 = ~Pokud jest to tvou vůlí, <CHARNAME>, pak půjdu bez výčitek. Ať Tyr požehná vám oběma.~
@1528 = ~Užij si svoji malou hračku, <CHARNAME>. Buď na ni hodný, až si ji vezmeš z kolíbky k sobě do postele.~
@1529 = ~(Zamrká na Saerileth a odejde.)~
@1530 = ~Blázne! Elg'caress! Nechám tě tu s tvým děckem! Užij si dohlížení na svoji batolecí paladinku.~
@1531 = ~Paní Jaheiro, spatřilas již někdy tuto rostlinu?~ [SAERI122]
@1532 = ~Jistě, dítě. Té se říká 'Nečinná-láska' a není to žádná rostlina. Je to květina.~
@1533 = ~'Nečinná-láska'? Co to znamená?~
@1534 = ~Inu, já jsem nikdy nestudovala význam jmen květin, jen jejich použití.~
@1535 = ~Není však význam sám o sobě použití?~
@1536 = ~(Jaheira si povzdechne.) Někdy, dítě. Někdy.~
@1537 = ~Jak dlouho se již ty a <CHARNAME> znáte, Jaheiro?~
@1538 = ~Přátelila jsem se s Gorionem, který <CHARNAME> vychoval.~
@1539 = ~Paks <PRO_HIMHER> tedy znala ještě za dětství?~
@1540 = ~Ne, <PRO_HESHE> a já od sebe nejsme věkově tak daleko.~
@1541 = ~Odpusť mi. Věk půlelfů pro mne není tak snadné rozpoznat.~
@1542 = ~(Jaheiřin tón je ostrý, když odpovídá.)~
@1543 = ~<CHARNAME> je dospělý, tak jako já. Jednoho dne to pochopíš.~
@1544 = ~Já však nejsem dítě, paní Jaheiro. Jsem již dívka!~
@1545 = ~Ne, to tedy *nejsi*!~
@1546 = ~(Saerileth ztichne a její oči na chvíli zalétnou k tobě.)~
@1547 = ~Jaká jest tvá minulost s <CHARNAME>, paní Jaheiro?~ [SAERI123]
@1548 = ~Neptala ses mě na to už jednou, dítě?~
@1549 = ~Tak to přec nemyslím. Míním se tě optat na tvé dobrodružství v <PRO_HISHER> společnosti.~
@1550 = ~Vybojovali jsme společně mnoho bitev. <CHARNAME> se naučil kráčet po Cestě v mé a Khalidově společnosti.~
@1551 = ~Kdo jest Khalid?~
@1552 = ~Khalid byl můj manžel, kterého zabil Irenicus! A já za to budu mít srdce toho mága na talíři!~
@1553 = ~(Jaheiřina tvář je bledá a rozhodná.)~
@1554 = ~Kéž ho spravedlnost nalezne brzy. (Saerileth se natáhne, aby položila svou ruku na Jaheiřinu, ale odmítavý výraz v druidčině tváři ji zastaví.)~
@1555 = ~Bude mi potěšením být ti ku pomoci, paní Jaheiro, při výkonu této spravedlnosti.~
@1556 = ~Lady Nalio, jest v tobě silná touha pomáhat potřebným. Kdo tě tak naučil?~ [SAERI124]
@1557 = ~Můj táta se vždycky snažil být dobrým pánem své země. Vždycky se snažil lidem pomáhat.~
@1558 = ~Paks tedy svůj soucit získala od něho.~
@1559 = ~Chtěla bych být podobný šlechtic jako on.~
@1560 = ~Zvolilas tedy správnou stezku, lady Nalio.~
@1561 = ~Ptala ses mě před časem, kde jsem se naučila soucítit s těmi méně šťastnými.~
@1562 = ~Vskutku, ptala.~ [SAERI125]
@1563 = ~Měla jsem zmínit, že i má matka se starala o chudé.~
@1564 = ~Kde jest tedy tvá matka? Nehovořilas o ní, kdyžs nám vyprávěla o svém otci, jenž zůstal na hradě.~
@1565 = ~Moje máma je mrtvá. Umřela na horečku. Dostala ji, právě když pomáhala chudým.~
@1566 = ~Pak jistě ctíš její památku.~
@1567 = ~Ctím. Snažím se taky dělat dobré věci.~
@1568 = ~Zvolilas tedy dobrou cestu, kterak ji uctít.~
@1569 = ~Lady Nalio, již nemáš žádné příbuzné. Přemítalas již o tom, co učiníš?~ [SAERI126]
@1570 = ~To je kruté, takhle to říct, Saerileth!~
@1571 = ~Toužila jsem jen vyjádřit svou starost o tebe. Nemám v úmyslu se ti vysmívat.~
@1572 = ~Promiň. Jen je to pro mě pořád moc těžké...~
@1573 = ~Však ač nemáš příbuzné, nejsi chudá--~
@1574 = ~Ale jsem. Přišla jsem i o dědictví.~
@1575 = ~Však máš přec přátele, a proto nejsi chudá. Nejsi sama.~
@1576 = ~Díky, Saerileth. (Nalia se usměje na mladou paladinku.) Je dobré to čas od času slyšet.~
@1577 = ~Tys veselý, Jane.~ [SAERI127]
@1578 = ~A proč bych neměl být? Život je moc krátký, abych ho proplýtval ve smutku.~
@1579 = ~Dokud se tedy tvá bodrost nestane jen práznou maskou, poneseš si s sebou radost, kamkoli půjdeš.~
@1580 = ~To je jako říct, že budu šťastný, dokud budu šťastný.~
@1581 = ~Vskutku, tak zněla má slova. Zvolit si zůstat radostný, jest obtížná cesta, však moudrá přec.~
@1582 = ~A je to cesta, kterou sis zvolila i ty?~
@1583 = ~Nemířím tak vysoko. Snad v budoucnu, až se naučím být dobrou.~
@1584 = ~Saerileth, tvoje předčasně vyspělá moudrost mi připomíná moji pratetu z matčiny strany, tetu Fenellu.~
@1585 = ~Byla o hodně starší než ty, ale i tak jste si docela podobné.~
@1586 = ~Jsem--~ [SAERI128]
@1587 = ~Byla ve své vesnici moudrou stařenou. Jednou z osob, za nimiž ostatní chodili, aby řešily jejich spory.~
@1588 = ~Jsem poctěna--~
@1589 = ~Ale jednu otázku nedokázala rozhodnout ani *ona*.~
@1590 = ~A jaká to byla?~
@1591 = ~Jestli je gnóm, který nejí tuříny, ještě pořád gnóm.~
@1592 = ~Nerozumím ti.~
@1593 = ~Jistěže ne. Nikdo nezná správnou odpověď.~
@1594 = ~Pěstuješ i jenou zeleninu než tuříny?~ [SAERI129]
@1595 = ~A proč se ptáš?~
@1596 = ~Samotný tuřín jest přec--~
@1597 = ~Tuříny jsou nejzdravější ze vší zeleniny!~
@1598 = ~Míním tím, že bez ničeho dalšího nebude jejich chuť příjemná patru.~
@1599 = ~Inu, pěstujeme i ostatní věci jako oblohu. Ale gnóm může přežít i na samotných tuřínech.~
@1600 = ~Saerileth, připomínáš mi Dynaheir.~
@1601 = ~A kdo jest Dynaheir?~ [SAERI130]
@1602 = ~Byla to moje čarodějka! Ty nejsi čarodějka, ale trochu se jí podobáš.~
@1603 = ~*Byla* tvou čarodějkou? Již není?~
@1604 = ~(Minscův obličej se zachmuří.) Dynaheir je mrtvá, protože jsem ji nedokázal ochránit. Byla moje čarodějka a já její ochránce!~
@1605 = ~Jest mi to kvůli tobě líto. Pro někoho tvé cti musí být obtížné nést takovou hanbu.~
@1606 = ~To jo, ale Boo mě utěšuje a říká mi, že musíme kvůli Dynaheir dál nakopávat zlu zadky.~
@1607 = ~Pak ti vskutku radí dobře.~
@1608 = ~Minscu, spatřila jsem mnohokrát, jak v žáru bitvy ztrácíš sám sebe.~ [SAERI131]
@1609 = ~Jasněže! To se mě chytí zuřivost a je ze mě ještě lepší válečník! Nakopu tak ještě víc zla.~
@1610 = ~Vskutku, jest pravda, že tvá síla se zvětší, však ztrácíš sám sebe. Nemáš již nad sebou vládu.~
@1611 = ~A co tím jako myslíš, malá Saerileth? Co mi tím říkáš?~
@1612 = ~Jest to nebezpečné. Můžeš přec zasáhnout své přátele nebo nespravedlivě způsobit něčí záhubu.~
@1613 = ~Ale ne! To není možná! Bojuju za dobrotu!~
@1614 = ~(Na Saerilethině tváři se na chvíli objeví výraz lítosti a poklepe Minscovi na ruku.)~
@1615 = ~Pak tedy bojuj, Minscu, za dobrotu.~
@1616 = ~(Lehounce si povzdechne a vrací se na své místo.) Kéž se nad tebou Ilmater smiluje.~
@1617 = ~Saerileth, i ty jsi tu na své dajemma?~
@1618 = ~Co jest dajemma?~ [SAERI132]
@1619 = ~Je to cesta, na které si získáváme svou čest! Boo a já jsme na naší.~
@1620 = ~Ach, nikoli, Minscu. Je-li něco dajemma, pak ta má jest již u konce. Osvědčit jsem se musela v Sigilu.~
@1621 = ~Takže jsi nemusela nikam cestovat?~
@1622 = ~Putovat do Sigilu byla cesta sama o sobě, neboť můj domov jest na Celestii.~
@1623 = ~A v Sigilu jsem musela čelit Glourkistovi. Byl nepřítelem daleko za hranicí mých schopností, však taková byla zkouška mé víry.~
@1624 = ~Boo říká, že jsi musela zvítězit, když jsi tady. Takže ten boj pro tebe nebyl až tak těžký!~
@1625 = ~(Saerileth potřese hlavou.) Nikoli, Minscu. Ta bitva byla daleko, daleko za hranicí mých sil. Však Tyrův vyslanec mi přišel na pomoc a já žiji.~
@1626 = ~Jest dobré, že jsme tě vysvobodili, Imoen. Již dlouho jsem si přála tě potkat.~ [SAERI133]
@1627 = ~Vážně? Je docela fajn dostat se z toho vězení. Ale nečekala jsem, že <CHARNAME> bude v tak podivné společnosti.~
@1628 = ~Podivné? Co jest na tvé mysli?~
@1629 = ~Ne, nechápej mě špatně. Jen ten způsob, jakým mluvíš, a pak taky odkud jsi--to je všechno dost neobvyklé.~
@1630 = ~Ach. (Saerileth odmítavě mávne rukou.) Však přec tvůj sourozenec jest dítě boha, jakos i ty.~
@1631 = ~Není tedy tak podivné, že někdo ze sfér kráčí po <PRO_HISHER> boku.~
@1632 = ~Jasan, <PRO_HESHE> mě vždycky něčím překvapí. (Vesele na Saerileth zamrká.)~
@1633 = ~Imoen, jest hodno obdivu, žes ve svém srdci po všech těžkostech stále nezlomena.~ [SAERI134]
@1634 = ~A odpusť mi, prosím, pokud má slova zbytečně přivolávají vzpomínky na tvá utrpení.~
@1635 = ~Někdy je to pro mě těžší, než se na první pohled zdá. Ale kdybych je nechala, aby mě změnili, pak by vyhráli.~
@1636 = ~Jest to pro tebe obtížné, však přecs uspěla. Nespatřila jsem nikdy tvé oči plné slz nebo hněvu.~
@1637 = ~Inu, taky nejsme pořád spolu. Jsem pořád jen holka.~
@1638 = ~Nedělej ze mě nějaký vzor odvahy a vítězství.~
@1639 = ~(Saerileth vezme Imoen za ruku.) Dívka, tedy. Taková, jež potřebuje přátele.~
@1640 = ~Myslím, že jsem právě jednoho našla.~
@1641 = ~Imoen, tys zkušená čarodějka. Navíc ve tvých rukou čáry slouží tomu, co jest dobré.~ [SAERI135]
@1642 = ~Však tvůj smrtelný nepřítel jest též čaroděj. Nemáš z toho obavy, že oba kráčíte po stejných stezkách moci?~
@1643 = ~Ani ne. Magie je jen nástroj jako všechno ostatní. Irenicus a já nemáme *nic* společného.~
@1644 = ~Nezáleží na tom, po jaké "stezce moci" jdu, dokud používám svoje dary pro dobrou věc.~
@1645 = ~Pod tvým veselým zevnějškem jest tedy čisté srdce moudré ženy.~
@1646 = ~(Imoen se zasměje.) Už zase, vždycky ze všeho uděláš tak vážnou a nudnou záležitost!~
@1647 = ~Byla jsem naučena hovořit vždy k věci a bez žertů.~
@1648 = ~Hmmm, pak na tom budeme muset zapracovat, viď?~
@1665 = ~Ty i já, Yoshimo, jsme oba v této zemi cizinci. ~ [SAERI138]
@1666 = ~Možná, ale ty jsi z mnohem vzdálenější země než já.~
@1667 = ~Vskutku. Přec bych však chtěla zvědět víc o tvé domovině. Jaká jest?~
@1668 = ~Pocházím z Kara-Turu, přirozeně. A ty jsi jeden z mála lidí, kteří si nevšimli mého přízvuku.~
@1669 = ~Pro mé uši jest zde každá řeč cizí, ta tvá o nic více než kterákoli jiná.~
@1670 = ~Pak ti tedy můžu zašeptat nějaká známá slůvka do ouška? (Zamrká na Saerileth.)~
@1671 = ~Vskutku nikoli, sire! (Saerileth se, celá rudá, vzdálí.)~
@1672 = ~Připomínáš mi, Saerileth, jednu krásnou růžovou květinku, která rostla v Kara-Turu. Jmenuje se "sakura" a je křehká a krásná.~
@1673 = ~A v jaké části roku rozkvétá?~ [SAERI139]
@1674 = ~Brzy na jaře. A než přijdou první deště, je pryč. Ale během těch pár dní je jich plná země.~
@1675 = ~A když z nich ostrý jarní vítr očeše okvětní lístky, je to, jako by v celé zemi nasněžil růžový sníh.~
@1676 = ~Zní to nadmíru krásně. Ráda bych spatřila takovou krásu.~
@1677 = ~Ale já jsem tě právě k sakuře přirovnal. Není důvod se dívat na sakuru, když se člověk může zahledět na tvoji krásu.~
@1678 = ~(Saerileth otevře ústa v tichém protestu a pak se od Yoshima rychle vzdálí.)~
@1679 = ~(Yoshimo se vědoucně zasměje a začne si pískat nějakou veselou melodii.)~
@1680 = ~Vyhýbáš se mi, Saerileth.~
@1681 = ~Odpusť mi. Netoužila jsem tě urazit.~ [SAERI140]
@1682 = ~Ani já tebe. (Krátce na nic zamrká.) Ale pověz mi teď ty něco o krásách Celestie. Já už jsem ti o *svém* domově vyprávěl.~
@1683 = ~Sídlo mého rodu leží na pobřeží Nevadnoucího jezera, v němž se odráží obloha jako v dokonalém zrcadle.~
@1684 = ~Když stojíš na jeho pobřeží a zahledíš se do jeho vod, jest to jako padnout do modré záplavy bez počátku i bez konce.~
@1685 = ~To je jako spadnout do tvých očí, moje křehká květinko.~
@1686 = ~Jak jest to možné, že v očích všech ostatních jsem jen dítě, však pro tvé oči jsem dívka, již si lze namlouvat?~
@1687 = ~Nechci si tě namlouvat. Jen říkám věci tak, jak jsou: krásné dívce by se mělo říkat, že je krásná.~
@1688 = ~Vyhnul ses však mé otázce.~
@1689 = ~Ano, vyhýbání mi docela jde.~
@1690 = ~--Saerileth, z tvojí naivní dětské prostoty se mi dělá špatně! *Nejsi* žena, ale dítě! Vážně si myslíš, že <CHARNAME> propadne tvému dětinskému namlouvání?~
@1691 = ~Varuji tě--neber si do úst moji lásku! Ani kdyby čtyřicet tisíc ženštin podobných tobě dalo všechnu svou lásku dohromady, nebude větší než ta má!~
@1692 = ~Chytrá slova nezmění nic na skutečnosti: jsi ještě děcko. <CHARNAME> je muž a potřebuje ženu, která už žila na světě dost dlouho na to, aby věděla, co chce.~
@1693 = ~Potřebuje ženu, která bude mluvit hlasem zkušenosti, nejen zasněné blábolení zamilovaného spratka!~
@1694 = ~<CHARNAME> nežádá od své ženy žádné příkazy. Jest mužem plně schopným volit sám za sebe.~
@1695 = ~A navíc, nejsem dítě! Nejsem tak stará jako ty, však to není ani <CHARNAME>.~
@1696 = ~(Saerileth se k tobě otočí.) <CHARNAME>, nebudu již pravit více. Nechť má láska promluví za mne.~
@1697 = ~Saerileth, přijímám tvoji lásku a nezklamu ji.~
@1698 = ~Saerileth, nejsi žádné dítě, ale dívka schopná si získat mužovu lásku.~
@1699 = ~Jaheira má pravdu. Jsi moc mladá na to, aby se do tebe někdo mohl zamilovat.~
@1700 = ~Saerileth, je mi líto, ale moje srdce patří jiné.~
@1701 = ~(Saerileth ti dá ruce kolem krku a položí si hlavu na tvou hruď.) <CHARNAME>, děkuji ti.~
@1702 = ~(Saerileth se potěšeně usměje a už nic neříká.)~
@1703 = ~Pak jsem ve tvých očích tedy zahlédla jen odraz své vlastní lásky. Snad paní Jaheira dí pravdu: nejsem zkušená na stezkách lásky.~
@1704 = ~Však přec tě miluji, ať už ty mne miluješ či ne.~
@1705 = ~--Dost! Směj se, koketuj, toč si očima! Ty neškolená lerg, ze tvých ubohých pokusů získat si <CHARNAME> se mi dělá zle! Tvoje pletichaření ho stejně nedostane do postele!~
@1706 = ~Ty couro! Myslíš snad, že mé touhy jsou chlípné?~
@1707 = ~Zapíráš, že když se na tebe podívá, zachvěje se ti klín?~
@1708 = ~Zapíráš, že když myslíš na jeho ruce na svých prsou, ztuhnou ti bradavky?~
@1709 = ~A zapíráš, že když usínáš, toužíš, aby ležel vedle tebe--nebo na tobě?~
@1710 = ~(Drowčiny rty se zlomyslně prohnou, když pohodí hlavou směrem k tobě.)~
@1711 = ~Nemůžeš zapřít, že--~
@1712 = ~(Saerilethina tvář zrudne a propukne v pláč. Přes vzlyky však dál mluví k Viconii.)~
@1713 = ~Ty sprostá běhno! (Saerileth se nadechne.)~
@1714 = ~Myslelas snad, že <CHARNAME>, muž takové dobroty, by někdy mohl milovat tobě podobnou?~
@1715 = ~Tys sama obsahem i předmluvou každých dějin prostopášnosti a chlípných myšlenek!~
@1716 = ~(Neschopná pokračovat Saerileth skryje tvář v dlaních a hořce pláče.)~
@1717 = ~O tohle se tě nikdo neprosil, Viconie.~
@1718 = ~Saerileth, utiš se. Nemusíš se přece stydět za to, že jsi žena.~
@1719 = ~Ztichni, drowe! Svými výpady zahanbuješ jen sama sebe!~
@1720 = ~No tak, Saerileth! Jestli nedokážeš mluvit o takových věcech, pak bys neměla předstírat, že jsi dospělá.~
@1721 = ~Saerileth, miluju tě. Utiš se.~
@1722 = ~Vážně? Ty mě budeš napomínat, když s vášní prahneš po dítěti?~
@1723 = ~(Saerileth, stále zahanbená, nezvedne hlavu, ale vezme tě za ruku.)~
@1724 = ~Děkuji ti, <CHARNAME>.~
@1725 = ~Zahanbuju? Ty mi budeš něco říkat o hanbě, když s vášní prahneš po malém děcku?~
@1726 = ~(V naprostém šoku Saerileth sundá ruku ze své tváře. Její pláč náhle ustane.)~
@1727 = ~Tys krutý, <CHARNAME>! Tento drow otrávil tvé srdce proti mně.~
@1728 = ~Nejsem dítě! Znám své srdce a vím, že jej má <CHARNAME>.~
@1729 = ~--U-už nech těch svých malých her, Saerileth! <CHARNAME> ti přece neuvěří tvoji předstíranou nevinnost a já taky ne! ~
@1730 = ~Kdybys mne znala, Aerie, pak bys věděla, že nenávidím přetvářku! Nepravím nic, co bych tak vpravdě nemyslela.~
@1731 = ~Snad si myslíš, že víš, co je to láska, ale stejně jsi jen dítě! Já jsem dospělá žena a vím, co to je snášet utrpení.~
@1732 = ~<CHARNAME> vnesl jediné světlo do m-mého života. Co ty můžeš vědět o beznaději, která se změní v radost?~
@1733 = ~Připouštím, že nevím ničeho o tvém utrpení, však člověk přec nemusí poznat temnotu, aby miloval světlo.~
@1734 = ~Aerie, tvoje utrpení je politováníhodné, ale kvůli kvůli tomu tě nemiluju.~
@1735 = ~Aerie, už mám dost fňukání o tvém trápení! Nech Saerileth být.~
@1736 = ~'Milovat světlo'? To znamená, že mě miluješ tak jako já tebe?~
@1737 = ~Saerileth, lichotíš mi, ale já k tobě nechovám žádné romantické pocity.~
@1738 = ~Nic takového nepotřebuju.~
@1739 = ~Ne-nech mě na pokoji!~
@1740 = ~Tak fajn! Nechám tě té tvojí holčičce.~
@1741 = ~Miluji tě celým svým srdce, <CHARNAME>, a bylo tomu tak od chvíle, kdy jsem tě spatřila poprvé.~
@1742 = ~A jest mi potěšením slyšet, že i ty miluješ mne.~
@1743 = ~Pak jsem tedy ve tvých očích spatřila jen odraz své vlastní lásky. Vskutku jsem nezkušená na stezkách milování.~
@1744 = ~(Saerileth tiše přijme tvůj ortel a vrací se na své místo. Z její tváře se ale ztratí úsměv.)~
@1745 = ~Přemítals někdy o cestě, po níž kráčíme?~
@1746 = ~Ehmm--co *tím* myslíš?~
@1747 = ~Jasně, říkal jsem si, že je v dost špatném stavu.~
@1748 = ~Mám dojem, že mi *moje* cesta byla vnucená.~
@1749 = ~O cestě přemýšlím jen natolik, abych se neztratil.~
@1750 = ~Stezka pod našima nohama se vine dál, až ke konci světa.~
@1751 = ~A za námi se též klikatí do mlh minulosti a stále se na ní ozývají kroky těch, kdo jí kráčeli před námi.~
@1752 = ~A kde jsi přišla na tohle?~
@1753 = ~Takže naše cesta není naše vlastní, ale jen pokračování po někom, kdo tu byl před námi?~
@1754 = ~To jen tvoje zasněné oči vidí cestu takhle, Saerileth. Je to prostě tvrdá, nikdy nekončící dřina.~
@1755 = ~(Saerileth se zasměje.) Pak jest to snad jen mámení mých očí. Však přec se mi zdá, vskutku, že na sobě neseme skutky těch, kdo tudy kráčeli před námi.~
@1756 = ~K dobrému či zlému, nejsme odděleni od druhých. Naše životy jsou jen částí příběhů Cesty. Dnes po ní kráčíme, však až naše životy skončí, Cesta bude stále pokračovat.~
@1757 = ~(Políbit ji.) Hloupoučká Saerileth. Ale mám tě rád i s tvými fantaziemi.~
@1758 = ~A nezdá se ti, že takové myšlenky snižují cenu tvého vlastního života?~
@1759 = ~Takže naše cesta je předurčená?~
@1760 = ~Vskutu, Cesta nenáleží žádnému člověku, však náš příběh jest náš vlastní. Zdá se mi však, že na sobě neseme skutky těch, kdo tudy kráčeli před námi.~
@1761 = ~Ach, má lásko, tobě připadl vskutku těžký úděl. Tvá cesta se jistě může zdát temná a bezútěšná.~
@1762 = ~A co to pak říká o *tvé* cestě, Saerileth? Však víš, jdeš se mnou.~
@1763 = ~Tak temná, že pořád nevidím její konec, Saerileth.~
@1764 = ~Ty jsi nikdy nechtěla změnit svoji určenou cestu, Saerileth?~
@1765 = ~Snad jsem snílkem, milovaný, však toto jest poprvé, kdy mne z toho někdo viní.~
@1766 = ~Však tato pošetilost, jaks to nazval, mi pomáhá držet své oči pevně upřené na stezku, již přede mne položil Zraněný Tyr.~
@1767 = ~A nezneuctím památku těch, kdo jí kráčeli přede mnou.~
@1768 = ~Však pojď, Cesta nás očekává.~
@1769 = ~Nikoli, <CHARNAME>. Proč bych tomu tak mělo být? Naopak, ukazuje mi to, jak důležité jest to, co mám vykonat já. ~
@1770 = ~Nesmím se stydět za činy těch, kdo šli přede mnou, ani nesmím zahanbit ty, kdo tudy budou kráčet po mně.~
@1771 = ~Nikoli, milovaný. Cesta se dělí tak často jako samy sféry. Vždy máme na výběr, jak kráčet stezkou, jež nám byla dána.~
@1772 = ~*Naši* cestu si volíme, *tu* Cestu však vidí jen bohové.~
@1773 = ~Má stezka jest ozářena světlem tvých očí, můj <CHARNAME>. Má cesta jest tvou a má radost jest úplná, že jest tomu tak.~
@1774 = ~Ač tvá cesta může být temná, přec tvá odvaha neselhává.~
@1775 = ~A já ti pak propůjčím svůj zrak, neboť tvá drahá přítomnost prosvítila mou cestu.~
@1776 = ~Změnit stezku? Milovaný, jako že líbám tvou dlaň, neměnila bych ji za cokoli, co mi může mnohovesmír nabídnout.~
@1777 = ~Má stezka se vine podél tvé a za to jsem navěky vděčná.~
@1778 = ~Tvé světlo mi vždy přináší radost, <CHARNAME>. Však takto nezřím svou stezku. Vidím ji vinout se dál a dál až ke konci světa.~
@1779 = ~Ztratit stezku svého života by vskutku bylo bolestivé, však toto přec není bolest, již musíš snášet, má lásko.~
@1780 = ~Nemyslím, že mluvíme o tomtéž, Saerileth.~
@1781 = ~Pravda. Často mám dojem, že mi *moje* cesta byla vnucená.~
@1782 = ~Říkáš, že celé tvoje štěstí jsem já?~
