@0    = ~(Saerileth se na tebe náhle usměje a zaujme místo po tvém boku.)~
@1    = ~Proč se usmíváš?~
@2    = ~(Usmát se taky.)~
@3    = ~Copak je, Saerileth?~
@4    = ~V myšlenkách jsem tě zahlédla u Nevadnoucího jezera a tvůj odraz se v tobě zhlížel spolu se mnou.~
@5    = ~(Políbit Saerileth na nos.) Moje malá pošetilá nevěstinko. Co si vymyslíš příště?~
@6    = ~Doufám, že někdy uvidím tvůj domov.~
@7    = ~Přál bych si tam jít hned teď, Saerileth.~
@8    = ~A co dalšího ti vrtá v hlavě, Saerileth?~
@9    = ~(Saerilethin úsměv přejde v hlubší a tišší radost.) Budeš stále v mých myšlenkách, můj pane.~
@10   = ~Zřím tě v halách otců a tvůj obraz visící na stěnách v síních portrétů.~
@11   = ~Takže si myslíš, že tvé rodině nebude vadit, že ses vdala za Bhaalovo dítě?~
@12   = ~Vidím totéž, Saerileth. Doufám, že se tam brzy dostaneme.~
@13   = ~Rád bych opustil všechen ten zmatek tady a šel tam hned.~
@14   = ~Vskutku, milovaný. Jest toho tolik--tolik!--co bych ukázala tvým očím. Stříbrnou oblohu Platinového nebe, modravé vody Nevadnoucího jezera, pevnost mých otců--to vše bys uzřel na vlastní oči.~
@15   = ~To zní krásně. Kéž bychom tam už mohli být.~
@16   = ~Jednou možná, Saerileth. Slibuji.~
@17   = ~(Políbit Saerileth na tvář.) Už dost snění. Volá nás skutečnost. Musíme vyrazit.~
@18   = ~(Saerileth se usměje a odhrne si z čela neposlušný pramínek vlasů.) Tvůj úděl jest těžký, milovaný, ale tvá síla naň postačí.~
@19   = ~Uneseš ho a nebudeš se vyhýbat své povinnosti. Já pak budu s tebou, pomáhat, jak bude v mých silách, dokud nenadejde čas, kdy si budeme moci se ctí zvolit, cokoli chceme.~
@20   = ~Ty. (Saerilethin úsměv přejde v hlubší a tišší radost.)~
@21   = ~Když zavřu oči, zřím tě v halách otců a tvůj obraz visící na stěnách v síních portrétů.~
@22   = ~Pánové z Nevadnoucího jezera se nestarají o původ manželů svých dcer.~
@23   = ~(Saerileth tě obejme kolem pasu a položí si hlavu na tvou hruď.)~
@24   = ~Jen o jejich čest. A čest vskutku máš, můj pane, čest neposkvrněnou.~
@25   = ~Vyhlížím onen den, milovaný, a přec i zde jsem šťastná. Zraněný Tyr dal své Vyvolené, po čem její srdce toužilo.~
@26   = ~Stala jsem se tvou ženou. Není nic, co bych si ještě mohla žádat.~
@27   = ~Veď a já tě budu následovat, můj pane.~
@28   = ~(Saerileth se lehounce zasměje.) V myšlenkách jsem tě zahlédla u Nevadnoucího jezera a tvůj odraz se v tobě zhlížel spolu se mnou.~
@29   = ~(Saerilethina tvář je nebývale zamyšlená, když k tobě obrátí své modré oči.)~
@30   = ~Můj pane, co lze dát tomu, kdo již vlastní vše?~ [SAERI305]
@31   = ~Ehmm--o čem to mluvíš?~
@32   = ~Nic?~
@33   = ~Cokoli. Jestli má všechno, pak je to jedno.~
@34   = ~Je to úmysl, co se počítá.~
@35   = ~(Saerileth se usměje, ale její oči stále hledí do dáli.) Co lze dát tomu, kdo nepotřebuje žádného daru?~
@36   = ~O tom se mi opravdu nechce přemýšlet, Saerileth. Máme co na práci.~
@37   = ~Nezáleží na tom, takže cokoli.~
@38   = ~Vskutku, můj pane. (Saerileth si lehce povzdechne a dál zadumaně mlčí.)~
@39   = ~Je tomu vskutku tak, že nepotřebuje ničeho, však pro toho, kdo touží dát, v tom není žádná útěcha.~
@40   = ~Myslela jsem, že by snad bylo dobré dát jinému v jeho jménu.~
@41   = ~Co tím myslíš?~
@42   = ~Není snad lepší dát to sama za sebe?~
@43   = ~Víš, miláčku, tohle je nuda. (Políbit Saerileth.)~
@44   = ~Záleží na tom tomu, kdo touží dávat. Myslela jsem, že by snad bylo dobré dát jinému v jeho jménu.~
@45   = ~Úmysl? Ale, <CHARNAME>, to přec neulehčí břemeno toho, kdou touží dávat.~
@46   = ~Míním tím, že dar laskavosti může být dán ve jménu druhého. Jednou v Sigilu mi kdosi chtěl dát dar a já ničeho nepotřebovala.~
@47   = ~Vyhledal tedy jednu ovdovělou matku a dal jí dost zlata, aby uživila sebe i své děti po celý rok.~
@48   = ~Nepověděl jí ničeho o jejím dobrodinci, jen mně o svém daru.~
@49   = ~Myslím, že to je hloupost.~
@50   = ~Už chápu, co myslíš.~
@51   = ~Kdo to byl?~
@52   = ~(Pohrdavě si odplivnout.) To mluvíš o Edoremovi?!~
@53   = ~Úmysl dát dar je přec tvůj, není snad? Však přestože díš pravdu, snad lze dát dar milosrdenství ve jménu jiného. Jednou v Sigilu mi kdosi chtěl dát dar a já ničeho nepotřebovala.~
@54   = ~(Saerileth si povzdechne a vrátí ti polibek. Už nic neříká, ale dál zadumaně mlčí.)~
@55   = ~(Saerileth zrudne a zavře ústa, její oči náhle zvlhnou.)~
@56   = ~Věděla jsem, že to uzříš stejně! (Saerileth se usměje a zvedne tvou ruku ke svým rtům se svou příznačnou grácií.)~
@57   = ~To jsem ráda.~
@58   = ~Lord Edorem.~
@59   = ~Vskutku. Jsi snad žárliv? (Saerileth se usměje a vyzývavě pozvedne obočí.)~
@60   = ~Jistěže!~
@61   = ~Trošku. Tenhle chlapík nás pronásleduje už od Athkatly!~
@62   = ~Ani ne. Jen už mě unavuje o něm pořád slyšet.~
@63   = ~Ani trochu.~
@64   = ~(Saerileth tě políbí.) Nemáš příčiny pro žárlivost. Tys, koho miluji, a mé srdce je navždy tvé.~
@65   = ~(Saerilethiny sevřené rty se pomaličku roztáhnou do úsměvu.) Vskutku?~
@66   = ~<CHARNAME>, co si myslíš o jménu Caladus?~ [SAERI306]
@67   = ~Nejmenuje se tak tvůj bratr?~
@68   = ~Myslím, že je fajn.~
@69   = ~Chceš mi snad něco říct?~
@70   = ~Víc se mi líbí Gorion.~
@71   = ~Vskutku, můj pane. Nemá však jmenovce a bylo by mi potěšením, nesl-li by náš syn jeho jméno.~
@72   = ~Saerileth!~
@73   = ~Říkáš, že--~
@74   = ~Není to poněkud předčasné? ~
@75   = ~To zní dobře.~
@76   = ~Mně se víc líbí Gorion.~
@77   = ~(Saerilethiny oči se trochu zatmí a její zrak sklouzne k zemi.) Nikoli, můj pane.~
@78   = ~(Její zklamání je až příliš zjevné.) Doufala jsem, že v lůně nosím dítě, avšak zmýlila jsem se.~
@79   = ~Však i sama myšlenka na to mi přinesla mnoho radosti a přišlo my na mysl nazvat našeho prvorozeného Caladus.~
@80   = ~Je mi líto, že to byl jen omyl. Zkusíme to napravit!~
@81   = ~Je to tak lepší, Saerileth. Teď by na to nebyl ten nejlepší čas.~
@82   = ~A co kdyby naše prvorozená byla dívka?~
@83   = ~Radši bych našeho syna pojmenoval Gorion.~
@84   = ~Vskutku, můj pane. (Saerilethino zklamání je až příliš zjevné.) Doufala jsem, že v lůně nosím dítě, ašak zmýlila jsem se.~
@85   = ~Jsem tak ráda--tak ráda. (Saerilethiny zářící oči v sobě přesto mají stín zklamání.)~
@86   = ~Doufala jsem, že v lůně nosím dítě, avšak zmýlila jsem se. Však i sama myšlenka na to mi přinesla mnoho radosti a přišlo my na mysl nazvat našeho prvorozeného Caladus.~
@87   = ~(Saerileth přikývne.) Jistěže, můj pane. Má nedbalost, že jsem na to sama nepomyslela.~
@88   = ~Jest jistě správné, aby náš prvorozený nesl jméno tvého otce. (Políbí tě na dlaň.)~
@89   = ~(Saerileth se zasměje a přivine se k tobě.)~
@90   = ~Porodit ti syna by bylo mou největší ctí ode dne, kdy mne Tyr učinil svou Vyvolenou!~
@91   = ~Vím, že hovoříš hlasem moudrosti--však mé srdce tak touží porodit ti syna, můj pane!~
@92   = ~Dcera? (Saerileth se zasměje a položí ti hlavu na ramena.) Jak zvláštní, že jsem na to nepomyslela!~
@93   = ~Dcera--nepřemýšlela jsem, jaké jméno dát dívce.~
@94   = ~Mně se líbí Saerileth.~
@95   = ~Budeme o tom přemýšlet, až ten čas přijde.~
@96   = ~Líbí se mi Arlluvia.~
@97   = ~(Saerileth se znovu zasměje.) Není zvykem mého lidu zvát dítě jménem jeho rodičů, však jestli se ti to líbí, učiníme tak.~
@98   = ~A já doufám, že onen čas už čeká nedaleko. (Saerileth se ti schoulí v náručí.)~
@99   = ~(Saerileth se znovu zasměje.) Nikdy jsem neslyšela takové jméno, však jestli se ti líbí, pak se tak stane.~
@100  = ~Z jaké příčiny mne miluješ, <CHARNAME>?~ [SAERI307]
@101  = ~Tohle se ti moc nepodobá, Saerileth. Co se děje?~
@102  = ~Protože jsi krásná, blázínku!~
@103  = ~Protože ty miluješ mě.~
@104  = ~Nevím, Zkrátka miluju.~
@105  = ~Nic není v nepořádku, milovaný. (Saerileth se usměje tvému zájmu a přitiskne si tvou dlaň na tvář.)~
@106  = ~Však nedávno jsem bez výsledku přemítala nad podstatou lásky a chtěla bych zvědět, co jest na tvé mysli.~
@107  = ~Říkávalas mi vždycky, že láska je volba, skutek vůle.~
@108  = ~Láska je, a vždycky byla, tajemství.~
@109  = ~V mé mysli je láska Saerileth.~
@110  = ~Vskutku jest tomu tak, můj pane, a já již nepochybuji o pravdě. Však mé myšlenky zaměstnává otázka počátku lásky, to, proč si někdo zvolí milovat.~
@111  = ~A k čemu jsi došla?~
@112  = ~Důvod lásky nelze poznat.~
@113  = ~Ty jsi důvod *mojí* lásky.~
@114  = ~(Saerileth potřese hlavou.) Tajemství, vskutku. Však nemusí to tak zůstat. Jestliže onu lásku prozkoumáme, snad nalezneme její příčinu.~
@115  = ~(Saerileth se usměje a vezme tě za ruku.) Jest pravdou, že Saerileth jest láska a tvá jediná--však jaký jest její počátek? Kde tvá Saerileth pramení?~
@116  = ~Došla jsi k nějakému závěru?~
@117  = ~Ty sama jsi pramen mojí lásky.~
@118  = ~Pak snad bude nejlépe říci ti nejprve otázku, k niž jsem došla. Miluješ, protože tvá milovaná jest hodna lásky?~
@119  = ~Nebo jest tvá milovaná hodna lásky, protože ji miluješ?~
@120  = ~Hu?~
@121  = ~Myslím, že milujeme, protože ti, které milujeme, jsou naší lásky hodni.~
@122  = ~Láska mnoho dává. Lidé, které milujeme, jsou hodni lásky, *protože* je milujeme.~
@123  = ~(Saerilethiny oči mají vzdálený pohled, i když se ti dívá přímo do tváře.) Toť největší tajemství, mé srdce. Však stále se ptám--miluješ proto, že tvá milovaná je hodna lásky?~
@124  = ~(Saerileth se usměje nad tvými slovy a zvedne tvou ruku ke svým rtům.) Však proč jsem pramenem tvé lásky?~
@125  = ~Miluješ, protože tvá milovaná jest hodna lásky? Nebo jest tvá milovaná hodna lásky, protože ji miluješ?~
@126  = ~(Tvá žena se něžně zasměje.) Toť jádro mé otázky. V čem spočívá hodnota milované? V ní samé? Nebo v lásce, jíž je obdařena?~
@127  = ~A jaká je tvoje odpověď?~
@128  = ~Myslím, že hodnota přitahuje lásku. Milujeme, protože ten, koho milujeme, je toho hoden.~
@129  = ~Myslím, že láska dává hodnotu tomu, koho milujeme.~
@130  = ~(Saerileth rozvážně potřese hlavou.) Nezřím to stejně, můj pane. Těžko to posoudit, když jsem přemítala jen o mé lásce k tobě, však když jsem zvážila tu tvou, pak jsem náhle věděla.~
@131  = ~Jsem hodna lásky jen proto, že tvá láska mi přidala tolik hodnoty.~
@132  = ~(Saerilethiny oči zazáří.) Vskutku, můj pane. I já to tak zřím. Těžko to posoudit, když jsem přemítala jen o mé lásce k tobě, však když jsem zvážila tu tvou, pak jsem náhle věděla.~
@133  = ~(Saerilethiny oči září jemným, modravým světlem.) Těžko to posoudit, když jsem přemítala jen o mé lásce k tobě, však když jsem zvážila tu tvou, pak jsem náhle věděla.~
@134  = ~(Saerileth zrudne, ale přesto odpoví vážně.) Však proč jsem nádhernou ve tvých očích? Nedávno jsem přemítala o podstatě lásky a chtěla bych zvědět, jak o tom smýšlíš.~
@135  = ~Pak tys též přemýšlel o povaze lásky? Nedávno to totiž zaměstnalo mé myšlenky a chci zvědět, jak o tom smýšlíš.~
@136  = ~(Saerileth si přitiskne tvou dlaň na tvář.) A já jsem ti za tvou lásku nesmírně vděčná.~
@137  = ~Však nedávno mne zaujaly myšlenky o původu lásky a chtěla bych zvědět, jak o tom smyšlíš.~
@138  = ~(Dokončili jste přípravy na noc a Saerileth si klekne u ohně.)~
@139  = ~Připravila jsem pro tebe jídlo, jaké se předkládá v mém domově--nakolik tedy tento svět dovolí.~ [SAERI308]
@140  = ~Je mi jedno, co jím, pokud jsi to připravila ty.~
@141  = ~Tos nemusela.~
@142  = ~(Začichat.) Co to je?~
@143  = ~(Saerileth vstane a oprašuje si ruce. Její oči září.) Můj drahý pane.~
@144  = ~(Náhlé zabublání v hrnci ji přiměje rychle se otočit. Jakmile hrnec odstaví z ohniště, pokračuje.)~
@145  = ~Nazývá se to Pastýřova pečeně.~
@146  = ~A co v tom je?~
@147  = ~Proč se tomu tak říká?~
@148  = ~(Nakrčit nos.) Co to tak voní?~
@149  = ~Jehněčí maso, rajčata, brambory a koření. A víno. (Saerileth do hrnce po troškách přidává jakési malé zelené lístky.)~
@150  = ~Hledala jsem milosrdenku, však bez úspěchu. Musela jsem místo ní použít rozmarýn.~
@151  = ~Kde ses naučila vařit?~
@152  = ~Nikdy jsem neslyšel o žádné milosrdence.~
@153  = ~Inu, voní to dobře. Pojďme jíst!~
@154  = ~Tak se to nazývá, neboť jest to připraveno z jehněčího masa a z koření, jež pastýři nachází v kopcích.~
@155  = ~(Saerileth do hrnce po troškách přidává jakési malé zelené lístky.) Hledala jsem milosrdenku, však bez úspěchu. Musela jsem místo ní použít rozmarýn.~
@156  = ~Nejspíše cítíš rozmarýn.~
@157  = ~(Saerileth do hrnce po troškách přidává jakési malé zelené lístky.) Hledala jsem milosrdenku, však bez úspěchu. Musela jsem místo ní použít rozmarýn.~
@158  = ~(Saerileth se usměje a podává ti talíř plný masa.) Naučila jsem se tomu v chrámu.~
@159  = ~V dětském věku bylo mou povinností vařit pro všechny, kdo tam přebývali. Chutná ti to? (Saerileth zneklidněně vyčkává, zatímco ty ochutnáváš kořeněné maso.)~
@160  = ~(Pravda) Je to vynikající!~
@161  = ~(Lež) Je to skvělé.~
@162  = ~Je to docela silné, že?~
@163  = ~Je to--ehmm--odporné.~
@164  = ~(Saerileth se usměje a podává ti talíř plný masa.)~
@165  = ~Jest přirozené, žes o ní nikdy neslýchal, neboť vyrůstá na nižších svazích Celestie. Chutná ti pečeně? (Saerileth zneklidněně vyčkává, zatímco ty ochutnáváš kořeněné maso.)~
@166  = ~Doufám, že ti zachutná. (Saerileth zneklidněně vyčkává, zatímco ty ochutnáváš kořeněné maso.)~
@167  = ~(Saerileth si ulehčeně oddechne.) Chovala jsem obavy, že bez potřebných bylin to nebude dobré. (Políbí tě na tvář.)~
@168  = ~Uvařím ti to někdy zase.~
@169  = ~(Saerileth potřese hlavou.) Milovaný, nemusíš mne přec šetřit. Zřím ve tvých očích, že jsem neuspěla.~
@170  = ~(Saerileth si povzdechne a vezme ti talíř z rukou.) Už se o to nebudu pokoušet, dokud nenaleznu milosrdenku.~
@171  = ~(Saerileth zrudne a vezme ti talíř z rukou.) Odpusť mi. Už se o to nebudu pokoušet, dokud nenaleznu milosrdenku.~
@172  = ~Já si to však přála, můj pane.~
@173  = ~(Náhlé zabublání v hrnci ji přiměje rychle se otočit. Jakmile hrnec odstaví z ohniště, pokračuje.)~
@174  = ~(Saerileth si něco mumlá v tom podívném jazyce, který, jak víš, je její mateřštinou. Cítíš, že ta slova mají v sobě rytmus, protože za dobu, co ji znáš, už jsi ji to slyšel říkat víckrát, než dokážeš spočítat.)~
@175  = ~(Není si vědomá tvého zkoumavého pohledu, její celá pozornost se upírá na obnošený náramek, který má na levém zápěstí.)~
@176  = ~Co to je za básničku, Saerileth?~
@177  = ~(Dotknout se přívěsku.) Co to je, má paní?~
@178  = ~(Neříkat nic a nechat ji dál recitovat.)~
@179  = ~Můj pane? (Saerileth se polekaně usměje.) Nikdy jsem tě nezpravila?~
@180  = ~Toť můj zákon cti, slib, jenž jsem přísahala v den, když jsem se stala paladinkou.~
@181  = ~Co je potom tvůj zákon cti?~
@182  = ~Aha, chápu. Ale co ten náramek na tvém zápěstí?~
@183  = ~Ano, dělali jsme taky něco podobného, když jsem byl jmenován.~
@184  = ~Aha. (Bojácně se usmát.) Promiň, že jsem tě přerušil.~
@185  = ~(Saerileth na chvíli zamyšleně ztichne.) Není tak krásný ve tvé řeči, milovaný, však toto jest nejlépe, jak svedu.~
@186  = ~Paladin zná udatnost
a srdce jeho jenom ctnost
mečem brání bezmocné
silou chrání malé, slabé
slovo jeho pravdivé
a hněv zahubí nehodné.~ [SAERI309]
@187  = ~Pak jsi přímo vtělení takového paladina, Saerileth.~
@188  = ~To je krásné, má paní. Hodí se to k tobě.~
@189  = ~Nemělo by tam spíš být *její* srdce, *její* moc a tak dále?~
@190  = ~To mi připomíná můj vlastní kodex.~
@191  = ~(Saerilethiny prsty přejedou navyklým pohybem po obnošené řezbě.) Toto mi bylo dáno v den, kdy jsem složila svůj paladinský slib.~
@192  = ~Zříš zde? (Saerileth zvedne náramek a ukazuje ti jemnou řezbu na jeho zlatavém povrchu.) Toť má přísaha, slova mého slibu.~
@193  = ~To si je opakuješ každý den?~
@194  = ~(Políbit Saerileth na zápěstí.) A jaká jsou slova slibu mé paní?~
@195  = ~Rád bych ta slova říkal s tebou, až je budeš recitovat, má paní.~
@196  = ~Ráda bych slyšela tvůj slib, milovaný. Můj jest-- (Saerileth na chvíli zmlkne a přemýšlí.) Není tak krásný ve tvé řeči, milovaný, však toto jest nejlépe, jak svedu.~
@197  = ~To přec není potíž, můj pane. (Saerileth tě políbí na rty.) Ráda je s tebou budu sdílet.~
@198  = ~Příliš mi lichotíš, můj pane. (Saerileth zavrtí hlavou.) Mezi mnou a tebou přec není třeba takových slov.~
@199  = ~(Tvoje žena zrudne.) Však že mne stále považuješ za dívku čistého srdce, z toho se raduji.~
@200  = ~Nikoli, můj dobrý pane. Tak onen slib nezní. (Saerileth se zdá být popletená tvými slovy a potřásá hlavou.)~
@201  = ~Mé denní studium jest žít podle těchto slov, však nikdy jsem nepřemýšlela o tom říkat "její", když je opakuji.~
@202  = ~Sdílet s tebou toto, můj pane, pro mne bude vždy zdrojem nesmírného potěšení. (Saerileth tě spontánně políbí na dlaň.)~
@203  = ~Nikdy jsem nedoufala, že jednoho dne budu mít paladina za manžela! Jsem navěky vděčná Jednorukému Tyrovi, že mi dovolil stát se tvou ženou.~
@204  = ~Vskutku, můj pane. Třikrát denně si opakuji slova slibu. Jak by asi zněl ve tvém jazykce? (Saerileth se odmlčí a přemýšlí.)~
@205  = ~Nic by mi nepřineslo větší radost, můj pane! (Saerileth tě potěšeně políbí na tvář.)~
@206  = ~Opakuji si slib třikrát denně. Jak by asi zněl ve tvém jazykce? (Saerileth se odmlčí a přemýšlí.)~
@207  = ~(Saerileth dál tichounce recituje a ty se spokojíš s pohledem na její krásnou tvář.)~
@208  = ~Můj pane? Víš něco o snech?~ [SAERI310]
@209  = ~O snech? To jako myslíš, jaké jsou mé plány do budoucna?~
@210  = ~Nic moc. Proč se ptáš?~
@211  = ~Myslím, že k nám bohové mohou mluvit ve snu.~
@212  = ~Ehmm, Saerileth, máš nějaký důvod, proč se na to ptáš? Protože tohle na to *není* správná doba.~
@213  = ~Nikoli, milovaný. Myslím tím vidiny v mé mysli, když ulehnu a spím. Neboť minulé noci se mi zdál ten nejpodivnější sen a nesešel mi z mysli po celý den.~
@214  = ~Co se ti zdálo?~
@215  = ~(Zamrkat na ni.) Inu, jsem si jistý, že jsi jen něco špatného snědla. Netrap se tím, Saerileth!~
@216  = ~Nikdy dřív jsi o svých snech nemluvila. Čím byl tenhle tak zvláštní?~
@217  = ~(Saerilethiny kobaltové oči se zadívají do dáli a mluví tichounce.) Ve snu jsem zřela, jak ležím na úbočích Celestie. Probudila jsem se ze spánku a zjistila, že již nejsem sama sebou.~
@218  = ~Mé kroky byly graciezními pohyby devy a mé lesknoucí se peří se pod prsty jemně zachvívalo. Přec jsem však nemohla zahlédnout stříbrné nebe mého domova, neboť mé oči potemněly.~
@219  = ~Hledala jsem tě, můj pane, ale nikdo mi nemohl říci, kde se nachází <CHARNAME>. Poklekla jsem tedy na úbočí hory, přikryla se svými křídly a zaplakala.~
@220  = ~(Saerileth se utiší, ale pořád se neobrací, aby ti pohlédla do očí.)~
@221  = ~A tak to skončilo?~
@222  = ~Jsem si jistý, že *tohle* bylo skutečně jen špatným trávením!~
@223  = ~Mohla by to být nějaká zpráva od Tyra?~
@224  = ~Nikoli, můj pane. (Saerileth se usměje nad tvým pokusem o vtip, ale směje se jen ústy, ne očima.) Tak tomu nebylo.~
@225  = ~(Třese se.) Ve snu jsem zřela, jak ležím na úbočích Celestie. Probudila jsem se ze spánku a zjistila, že již nejsem sama sebou.~
@226  = ~Byl to pocit, jenž sálal z onoho snu, můj pane. (Saerileth se kousne do rtu, znechucená ze své neschopnosti vyjádřit své pocity.)~
@227  = ~Byl to sen jasnější nad kterýkoli, jenž jsem v životě snila, s výjimkou vizí, jimiž mne čas od času obdaří Slepý Tyr.~
@228  = ~Ve snu jsem zřela, jak ležím na úbočích Celestie. Probudila jsem se ze spánku a zjistila, že již nejsem sama sebou.~
@229  = ~Nikoli, můj pane. (Oči tvé ženy se trochu rozjasní.)~
@230  = ~Když jsem opět pozvedla hlavu, již jsem nebyla na otevřeném úbočí a mé oči již nebyly slepé.~
@231  = ~Zřela jsem tě, můj pane, a tys stál u krbu, dítě v náručí. Okolo tebe si hrály naše děti a tvá radost prostupovala celým domovem.~
@232  = ~Ale to přec nebyla jediná věc v onom, a tak mne naplnil obavami.~
@233  = ~To se mi zdá jako šťastný konec!~
@234  = ~Myslíš, že ty dvě věci se navzájem vylučují?~
@235  = ~Neboj se, Saerileth. Říkala jsi sama, že to byl jen sen.~
@236  = ~(Saerileth si lehounce povzdechne a políbí tě na tvář.) Tvé radostné srdce mne vskutku dobře vede, můj pane.~
@237  = ~(Už neříká nic dalšího.)~
@238  = ~Možná tomu tak bylo, můj pane, přec to však nemělo sílu, jakou mívá vize. To však ještě nebyl konec.~
@239  = ~Kdybych si byla jista, že takový má být můj konec, můj pane, pak bych zajisté řekla ano.~
@240  = ~Přec mne však sužuje myšlenka na život bez tebe.~
@241  = ~Vskutku, můj pane. Nemyslím, že by to byl jeden a týž osud. (Její hlas, který nikdy není příliš zvučný, se náhle ještě více ztiší.)~
@242  = ~Vskutku, milovaný. (Saerileth sebere síly a usměje se na tebe.) Jsi laskav, že nasloucháš nesouvislému blábolení své paní.~
@243  = ~(Její hlas, který nikdy není příliš zvučný, se náhle ještě více ztiší.) Přec mne však sužuje myšlenka na život bez tebe.~
@244  = ~Ptám se, neboť minulé noci se mi zdál ten nejpodivnější sen a nesešel mi z mysli po celý den.~
@245  = ~Vskutku, milovaný. Zlomený Tyr ke mně již takto hovořil--však toto byl sen, nikoli vize.~
@246  = ~Minulá noc byla jiná. Zdál se mi ten nejpodivnější sen a nesešel mi z mysli po celý den.~
@247  = ~Jak žádáš, můj pane. (Saerileth se vrací na své místo ve formaci a její tváře jsou rudé hanbou z tvojí výtky.)~
@248  = ~(Nechat ji jít.)~
@249  = ~(Vzít ji za ruku.) Počkej, Saerileth. Nemyslel jsem to tak. Pověz mi o svém snu.~
@250  = ~(Saerileth se vrátí na své místo a už nic neříká.)~
@251  = ~Jsi si jist. (Saerileth stále váhá.) Nechci ti být na obtíž.~
@252  = ~(Zjevně si vyloží stisk tvé ruky jako ano a pokračuje.)~
@253  = ~(Saerilethiny oči jsou plné obav, když se k tobě obrací.) Můj drahý, vím tak málo o cestách Základní.~ [SAERI311]
@254  = ~Co se stane se mnou, když se ty staneš bohem?~
@255  = ~Pokud se stanu bohem, pak budeš mít cokoli, po čem zatoužíš.~
@256  = ~Netuším. Co bys chtěla, aby se stalo?~
@257  = ~Netuším. Co si o tom myslí Tyr?~
@258  = ~Doufám, že k tomu nedojde. Nechci být bohem.~
@259  = ~Však, můj pane, já toužím jen po tobě. Snad nevíš víc, neboť znáš jen avatary Základní. Avšak smrtelník nemůže být druhem jedné ze Sil.~
@260  = ~Sláva kterékoli Síly by smrtelníka pohltila a zničila.~
@261  = ~Zničila? To ne, Saerileth!~
@262  = ~*Moje* sláva?~
@263  = ~O čem to mluvíš, Saerileth? Chceš říct, že mě opouštíš?~
@264  = ~(Saerileth se něžně usměje a v jejích jasných očích není žádný strach.) Vskutku, můj pane. Když mne vezmeš do svého náručí, zahubíš mne.~
@265  = ~Takže, jestli mám být bůh--musíme se rozdělit?~
@266  = ~Jestli tě to zabije, když se stanu bohem--pak to odmítám!~
@267  = ~Tak zkrátka *nebudu* bůh!~
@268  = ~Člověk musí něco obětovat, když chce získat nesmrtelnost.~
@269  = ~Já však vím, co dím, můj pane. (Saerileth se něžně usměje a v jejích jasných očích není žádný strach.) Vskutku, můj pane. Když mne vezmeš do svého náručí, zahubíš mne.~
@270  = ~Takže když se stanu bohem--musíme se rozdělit?~
@271  = ~Nikoli, můj pane! (Saerileth tě pevně obejme, a když mluví, pevně se k tobě přitiskne.) Nikdy tě neopustím!~
@272  = ~(Její vášeň se utiší a tvá žena se na tebe něžně usměje.) Však když mne jako bůh vezmeš do svého náručí, zahubíš mne.~
@273  = ~Tak zkrátka *nebudu* bůh!~
@274  = ~Nikoli, milovaný. Raději ať mne zahubí tvá sláva, než abych se od tebe odloučila. (Saerileth tě políbí na ústa.)~
@275  = ~Odpusť mi, můj pane. Tyto zbytečné obavy padají na mou hlavu. Tyr mi dá sílu, ať mne potká cokoli. V životě i ve smrti jsem jeho, aby se mnou učinil, co užná za vhodné. A navždy, navždy tě budu milovat!~
@276  = ~Ach, milovaný. (Saerileth tě políbí na ústa.) Možná nebude na tobě, abys volil. Však odpusť mi, můj pane. Tyto zbytečné obavy padají na mou hlavu.~
@277  = ~Tyr mi dá sílu, ať mne potká cokoli. V životě i ve smrti jsem jeho, aby se mnou učinil, co užná za vhodné. A navždy, navždy tě budu milovat!~
@278  = ~Vskutku, můj pane. (Šok v Saerilethiných očí pomalu přejde v zármutek.) Tyr mi dá sílu, ať mne potká cokoli.~
@279  = ~A až bude oběť tvé ženy dokonána, přec jsem stále služebnicí Zraněného boha, aby se mnou učinil, co uzná za vhodné.~
@280  = ~Toužím být s tebou, můj pane. (Saerileth si povzdechne a její kobaltové oči sledují obzor.)~
@281  = ~Snad nevíš víc, neboť znáš jen avatary Základní. Avšak smrtelník nemůže být druhem jedné ze Sil.~
@282  = ~Slepý bůh by pravil, že můj slib platí. (Saerileth odpoví bez váhání.) To, že mne zahubí, budu-li družkou jedné ze Sil, ještě neruší naše spojení.~
@283  = ~Zahubí? O čem to mluvíš?~
@284  = ~Pak Tyr nemá srdce!~
@285  = ~Tomu nerozumím.~
@286  = ~Božské objetí nemůže než zahubit smrtelníka. (Saerilethina odpověď je jasná a prostá.)~
@287  = ~Nikoli, můj pane. (Saerileth ti položí prst na rty.) Ne příkaz Zraněného boha mne zahubí. Jest to objetí jedné ze Sil, co zničí smrtelníka.~
@288  = ~Milovaný mé duše, mé srdce jásá, když tě slyším takto hovořit--vždyť stal-li by ses bohem, co by pak Saerileth mohla učinit, než přijmout záhubu ze tvých paží?~
@289  = ~Co hodláš učinit, paní Jaheiro, až <CHARNAME> naplní svůj osud?~ [SAERI312]
@290  = ~Přiznávám, že tak dopředu jsem neuvažovala.~
@291  = ~Tento čas však není daleko. I nyní se k nám kvapem blíží.~
@292  = ~(Druidka si povzdechne.) Rozhodnu se, až přijde čas. Ale když bych mohla, ráda bych se vrátila do Tethyru.~
@293  = ~Měla by sis pevněji svázat vlasy, dítě.~
@294  = ~(Saerileth se překvapeně podívá na Jaheiru.) A proč to, paní Jaheiro?~ [SAERI313]
@295  = ~Protože, maličká, to nebezpečně rozptyluje a můžou se ti bitvě zachytit za brnění.~
@296  = ~Ach, pak nehrozí nebezpečí. (Saerileth lehce potřese hlavou a její havraní vlasy jí přitom splývají po ramenou.)~
@297  = ~Uvykla jsem si jejich pohybům. Toť není žádná překážka v boji, vždyť jsou stále svázané, byť jen v copánku.~
@298  = ~Přesto tvrdím, že jsou moc dlouhé, dítě! Měla by sis je ostříhat, aspoň trochu.~
@299  = ~Nikoli, paní Jaheiro. Odpusť mi, avšak nebudu stříhat své vlasy.~
@300  = ~Neučiním tak, dokud budu živa. Takový dluh mám vůči Slepému Tyrovi a hodlám ho splatit.~
@301  = ~Věříš, že zase uzříš Khalida?~ [SAERI314]
@302  = ~(Jaheira se ostře podívá na Saerileth.) Khalida? Proč o něm po takové době mluvíš?~
@303  = ~Odpusť mi, paní Jaheiro. Mým cílem nebylo působit ti rány. (Saerileth se začíná obracet zpátky.)~
@304  = ~Počkej, Saerileth. Svojí poznámkou jsem nic nemyslela. Jen mě překvapila tvoje otázka.~
@305  = ~Jest místo, kde Khalid stále žije a očekává tě. Odešel za oponu svého života, vskutku, však nezapomněl na tebe.~
@306  = ~(Jaheiřiny oči se obrátí k obzoru a dívá se tím směrem dlouhou dobu. Nikdo ale netuší, co tam vidí.) Je šťastný.~
@307  = ~Vskutku, byl to dobrý muž za svého života, tedy jistě právě užívá své odměny.~
@308  = ~Těší mě, když to říkáš. (Její pohled se soustředí na Saerileth a vážně mluví dál.) Važ si času, který ty a <CHARNAME> máte.~
@309  = ~(Saerileth nic neříká, ale vážně přikývne.)~
@310  = ~Ano, vím, že ho jednou zase uvidím.~
@311  = ~Těší mě, když to říkáš. (Její pohled se soustředí na Saerileth a vážně mluví dál.) Jsi tak mladá a máš ještě tolik času milovat. Važ si svojí lásky, dítě.~
@312  = ~Ano, vím, že se má dobře, kdekoli je.~
@313  = ~Počkej, Saerileth. Khalid byl můj manžel, a i když mě teď má rád <CHARNAME>, pořád na něj často myslím.~
@314  = ~Jest místo, kde Khalid stále žije a slunce září na jeho tvář. Odešel za oponu svého života, vskutku, však jeho skutečný život teprve začíná.~
@315  = ~Věčnost se nyní otvírá jeho zraku.~
@316  = ~Kdysi--zdá se mi to už tak dávno--jsme mluvili o domově. Schází ti?~
@317  = ~Myslíš snad Celestii, kde jsem se zrodila?~ [SAERI315]
@318  = ~To snad není tvůj domov?~
@319  = ~Nikoli, Cernde, není. Nepobývala jsem na Celestii od svých čtrnácti let.~
@320  = ~Pak kde je tvůj domov?~
@321  = ~Z Tyrovi milosti jest můj domov zde, po boku mého pána.~
@322  = ~(Saerilethiny oči, zářící obdivem, jenž v nich vždy nalezneš, spočinou na tvé tváři.)~
@323  = ~Mé srdce spočívá v Tyrově vůli, však jakmile bude Tyrova vůle, abych pomohla božskému dítěti, naplněna, navrátím se do Sigilu.~
@324  = ~Neboť tam dlí má láska.~
@325  = ~K čemu slouží ta rostlina, již neseš, Cernde? (Saerileth ukazuje na jednu z mnoha kapes na Cerndově opasku.)~ [SAERI316]
@326  = ~To je rostlinný balzám za rány.~
@327  = ~Tvá léčivá moc jest přec tak veliká. Jistě nepotřebuješ takových pomůcek.~
@328  = ~Tak, jako si veverka schovává oříšky pro nadcházející zimu, si i já schraňuji dary Přírody pro časy potřeby.~
@329  = ~Je vždycky možné, že je budu potřebovat.~
@330  = ~Ty nikdy nepromarníš žádný z darů, jimiž tě Příroda obdaří, a tak ctíš svou paní.~
@331  = ~Chtěla bys trochu té masti?~
@332  = ~Vskutku, Cernde. Děkuji ti. Má vlastní léčivá moc jest mnohem menší než tvá a pokud i tys připraven na nouzi, měla bych být i já.~
@333  = ~Aerie, mělas nějakou lásku, než jsi opustila domov?~ [SAERI317]
@334  = ~N-ne, Saerileth. Byla jsem ještě moc mladá.~
@335  = ~Tys však tak nádherná. Jistě tě tví rodiče již zasnoubili.~
@336  = ~(Aerie se zasměje.) Ne, to není způsob, jakým si mí lidé domlouvají manželství.~
@337  = ~Pak snad jednoho dne i ty najdeš lásku podobnou té mé.~
@338  = ~Už jsem našla, Saerileth.~
@339  = ~D-doufám, že ano, Saerileth.~
@340  = ~Aerie, zdá se, že tvé rány se nakonec zacelily.~ [SAERI318]
@341  = ~Tvé srdce již nekrvácí pro tvá ztracená křídla. Jsi svobodná od svého soužení.~
@342  = ~P-pořád mi ale chybí obloha, Saerileth.~
@343  = ~Vskutku, a možná navěky bude, však přec tě tvá ztráta již nemrzačí.~
@344  = ~Nalezla jsi na zemi svůj osud.~
@345  = ~Je tolik dobrého, co tu můžu udělat, to vím. <CHARNAME> chce mou pomoc a to znamená, že jsem součástí velikých událostí na Faerunu.~
@346  = ~Pak to jest tvé místo. A jsem tomu ráda, vždyť i já jsem pyšná, že tě mohu nazývat přítelkyní.~
@347  = ~A já tebe taky, Saerileth.~
@348  = ~Lorde Keldorne, zdá se mi, žes v posledním čase znaven až do hlubin duše.~ [SAERI319]
@349  = ~Jsem, Saerileth. Výprava, na kterou se <CHARNAME> vydal, je obtížná a já jsem starý. Síly mě opouští.~
@350  = ~Nikoli, lorde Keldorne. Tvá síla přec pramení z Tyra a on nikdy nezklame. Odvahu!~
@351  = ~Máš pravdu, jistěže máš, a moje víra v Torma neslábne. Ale tento úkol je pro mne těžký.~
@352  = ~Přála bych si, aby ses mohl o svá břemena podělit. Jest to již dlouho, co je nosíš sám.~
@353  = ~Příliš dlouho, Saerileth.~
@354  = ~Lorde Keldorne, už jsem ti vyprávěla o tvém budoucím domově?~ [SAERI320]
@355  = ~Co tím myslíš, Saerileth?~
@356  = ~Zřela jsem Mertion, lorde Keldorne, útočiště vznešených paladinů.~
@357  = ~Zapomínám, že jsi viděla Tormovu říši, lady Saerileth. Ale ne, ještě jsi mi o něm nic neříkala.~
@358  = ~Možná, že by mě myšlenky na budoucí slávu vyrušovaly od plnění mých povinností v bitvách.~
@359  = ~O to nemám obavy. (Saerileth se něžně usměje a položí ruku na rytířovu paži.) Však zachovám se dle tvého přání.~
@360  = ~Už vím o Mertionu dost, Saerileth, když vím, že je to rodiště takového paladina, jako jsi ty.~
@361  = ~(Saerileth se začervená nad chválou starého paladina a nic víc neříká.)~
@362  = ~Saeri--vadilo by ti, kdybych ti říkala Saeri?~
@363  = ~To není mým přáním, Imoen, však tebe to jen povzbudí, abys tak činila. (Saerileth si lehounce povzdechne.)~ [SAERI321]
@364  = ~Tos uhodla, Saeri! Budu ti tak odteď vždycky říkat. (Mladá zlodějka na Saerileth významně zamrká.)~
@365  = ~(Saerileth nic neříká, ale čeká, až Imoen přestane mluvit.)~
@366  = ~To není žádná zábava si z tebe takhle utahovat. (Imoen obrátí oči v sloup.) Musím si najít nějaký lepší způsob--jako tě třeba provkovat tím, že vím, koho máš ráda!~
@367  = ~To však není žádné tajemství. Každý přec ví. (Ale přesto zčervená.) ~
@368  = ~(Imoen se zachichotá a vrátí se na své místo ve formaci, její rozesmáté oči se ale stále dívají na Saerileth.)~
@369  = ~Ty již dlouho cestuješ stejnou cestou jako <PRO_LADYLORD> <CHARNAME>. Bylas <PRO_HISHER> společnicí v dětství--~ [SAERI322]
@370  = ~--Takže? (Imoen se rozpustile zasměje.) Vyklop to, Saerileth.~
@371  = ~Víš tedy o těchto proroctvích, jež <PRO_HIMHER> obklopují?~
@372  = ~Moc ne. (Imoen pokrčí rameny.) Něco jsem věděla o Alaundových proroctvích, ale nevěděla jsem, že by <CHARNAME> mohl být ten "Jeden", jestli mi rozumíš.~
@373  = ~Vskutku. Přemítáš nad tím, že by se tvůj sourozenec měl stát bohem? A co by to pak znamenalo pro tebe, kdo jsi též z Bhaalovy krve?~
@374  = ~Nejsem si jistá. (Na Imoen dopadne nečekaná tíha.) Nechci <PRO_HIMHER> ztratit, ani jako boha. A už vůbec nevím, co se stane se mnou.~
@375  = ~Co si myslíš ty?~
@376  = ~Myslím, že každým dnem se počet Bhaalových dětí zmenšuje. A zřím čas, kdy jen ty a <CHARNAME> zbydete ze všeho Bhaalova potomstva.~
@377  = ~Nemyslím, že se mi to líbí. (Náhle se do Imoeniných očí vrátí malý paprsek světla.) Ale buďme vděční za malá potěšení--koneckonců nás můžou třeba zítra zabít. (Imoen rozpačitě pokrčí rameny.) Takže je to jedno.~
@378  = ~I přesto by na tom záleželo.~
@379  = ~Však víš, Saeri, jsi moje švagrová! A to znamená, že s tebou můžu zacházet, jak chci, protože jseš rodina! (Hravě zamrká.)~
@380  = ~A já bych nemohla nalézt veselejší sestru.~ [SAERI323]
@381  = ~Ty se vždycky musíš chytit na háček, viď?~
@382  = ~Imoen, jakou by sis žádala odpověď? Cokoli řeknu ti bude jen povzbuzením, nebudu tedy říkat nic.~
@383  = ~(Imoenin šokovaný výraz je plný nedůvěry.) Saerileth, ty v sobě máš taky kousek nezbednosti!~
@384  = ~(Imoen si olízne rty a položí si ruku na boky.) Takže budu mít v dohledné době nějaké synovce a neteře?~
@385  = ~Modlím se, aby Tyr dal, a já a <CHARNAME> jsme měli děti, vskutku.~
@386  = ~(Saerileth se začiná odvracet, ale pak se zastaví a otočí se zpět se širokým úsměvem.) Nechovej obavy, Imoen. Jistě tu vždy bude dost myslí, jež bys mohla zkazit.~
@387  = ~(Imoen překvapením klesne čelist.) Hej! A kde je Saerileth a co jsi s ní udělala?~
@388  = ~Lady Saerileth, vzhledem ke svému idylickému dětství, myslíš si, že bylo snadné stát se paladinem?~
@389  = ~Stát se paladinem jest snazší, než jím zůstat.~ [SAERI324]
@390  = ~To je pravda. A zdá se ti snadné jím zůstat? Nemáš žádné kostlivce ve skříni, abych tak řekl, kteří tě pronásledují?~
@391  = ~Ve skutečnosti to není taková výzva, že?~
@392  = ~Nedokáži si představit jiný osud, Anomene, ujišťuji tě. Však nenásleduji Tyra jen díky pokojnému dětství.~
@393  = ~Mé dětství bylo pokojné, snad i idylické, jak jsi je nazval, díky Tyrovu povolání. Od svých pěti let jsem přebývala v Tyrově chrámu.~
@394  = ~Tyrovi svatí otcové byli mou rodinou.~
@395  = ~To musí být pěkné, být ten upřednostňovaný malý uctívač, maličká slečinka nedělám-chyby.~
@396  = ~Anomene, již si nepřeji o tom dále hovořit.~
@397  = ~Statečnému paladinovi došly argumenty? Myslel jsem, že nemáte dovoleno prchat z boje!~
@398  = ~Nedokáži si představit jiný osud, Anomene, ujišťuji tě. Však nenásleduji Tyra jen kvůli pokojnému dětství.~
@399  = ~Chápu. Myslel jsem, že to bylo naopak.~
@400  = ~Však ty, sire Anomene, čistotou svého vlastního srdce prokazuješ sílu, neboť jsi musel mnoho překonat. Tvůj úděl nebyl z nejlehčích a mnozí se ti protivili.~
@401  = ~Děkuji ti za tvá vlídná slova, lady Saerileth. Chápeš mne dobře. A neměj mou otázku za necitlivou.~
@402  = ~Nemám. Rozumím tvé zvědavosti.~
@403  = ~Lady Saerileth, přemýšlela jsi někdy, že bys ukončila aktivní službu?~
@404  = ~(Saerileth jen zírá a nenachází slova.)~
@405  = ~Nemyslel jsem vzdát se služby Tyrovi, samozřejmě. Jen jsem myslel, že tak krásnou dívku jako ty by měl někdo chránit.~
@406  = ~(Saerileth chápavě přikývne.) Tvá slova jsou míněna laskavě, sire Anomene, a já je přijmu v duchu, v jakéms je nabídl.~ [SAERI325]
@407  = ~Ač přiznávám, že na bitevním poli obvykle dívky nemívají své místo, přec mne Jednoruký Tyr vybral právě pro takový úděl. Jest tedy mým, dokud mne z něj nepropustí.~
@408  = ~Takové oddanosti rozumím, protože moje oddanost, moje povolání, abych byl Bdělým rytířem, mne také zavazuje.~
@409  = ~(Saerileth se něžně usměje na sira Anomena.) A svou povinnost vskutku dobře plníš.~
@410  = ~Má ochrana není *tvou* starostí, Anomene.~ [SAERI326]
@411  = ~Nenavrhoval jsem, že *já* budu tvůj ochránce, Saerileth!~
@412  = ~(Saerileth zmlkne a jasně dává najevo, že už se nechce dál hádat.)~
@413  = ~Bah! Už ses opravdu naučila dávat najevo povýšenost podobně jako zbytek Řádů.~
@414  = ~Haer'Dalisi, vypovíš nám příběh o Velkém kruhu?~ [SAERI327]
@415  = ~Cokoli tě potěší, malá holubičko. (Tiefling na Saerileth významně zamrká, takže jí na tvářích vystoupí červeň.)~
@416  = ~Nikoli, Haer'Dalisi--~
@417  = ~--myslím, že tahle báseň přiměje naši hrdličku vzlétnout.~
@418  = ~Diana, bohyně měsíce, lovu,
panenská královna v stříbrném světle,
s Venuší, vášnivou milenkou bohů,
o vládu nad nocí ostře se střetne.
Noční klid roztříští hlas nám již známý,
to Panna svolává své dívky k bitvě,
sic je hlas Venuše líbezný zmámí,
na lože milostné zavede jistě.
V temnotách povlaje jediný prapor:
mrazivá čistota, bělostně jasná,
nebo žár krvavý, vášeň a odpor,
jen jeden vítěz se z hradeb smí zasmát.
  S cudností válku svou svévole vede
  Diana s Venuší v soumraku bledém.~
@419  = ~A tys zahlédl říši, kde se ty dvě utkaly?~
@420  = ~Jistěže. Vrabčák přistál v Arborei a měl to potěšení vidět zápas lásky s přísnými sliby cudnosti.~
@421  = ~(Saerileth se pořád červená a nic neříká.)~
@422  = ~Tato hrdlička nikdy nezatoužila zase uvidět stříbrné nebe svého domova?~
@423  = ~Mertion jest často v mých myšlenkách, vskutku. A ty? Ty též toužíš po Sigilu?~ [SAERI328]
@424  = ~(Haer'Dalis výmluvně pokrčí rameny.) KDYBY si to vrabčák přál, mohl by se vrátit do Sigilu s úsvitem. Ale pro tuto chvíli vrabčáka drží Základní.~
@425  = ~Z jakých příčin? Co tě zde drží? Jsi tiefling, sémě Sigilu, kráčels po Velkém kruhu--co ti může Základní nabídnout?~
@426  = ~Příběh, moje malá holubičko. Příběh, který bude znít napříč sférami. Skutky, které <CHARNAME> vykonal, se budou vyprávět znova a znova po léta a ve všech sférách a vrabčák by chtěl být částí písně.~
@427  = ~A pak půjde dál.~
@428  = ~Jistěže. Vrabčák si nikde neodpočine.~
@429  = ~Má hrdličko, měl bych na tebe otázku, jestli mne vyslechneš.~
@430  = ~Mluv, Hear'Dalisi. Odpovím ti.~ [SAERI329]
@431  = ~Nejste spolu dlouho, ty a <CHARNAME>, ale jistě už jsi poznala, že je to sokol jako žádný jiný. On je vlna entropie a ničení.~
@432  = ~Jistě se z něho těšíš! Ale jak se má malá hrdlička cítí, když je uvázaná k této--hlubině, této otevřené ráně mnohovesmíru.~
@433  = ~Můj pán <CHARNAME> není takový, jak ty díš. Jest sokolem, to zajisté, čestný a silný. Však odmítl volání své krve. A odolává pokušením své moci.~
@434  = ~To je pravda, ale člověk nemůže zapřít zkázu, kterou s sebou přináší, ani smrt, která ho zdá se nikdy neopouští. Je jako silné tornádo, které přejde okolo a vykoření mnohé životy.~
@435  = ~Opět hovořiš zle o mém pánu. Dny jsou zlé, avšak můj pán jest při díle, aby nastolil pořádek v chaosu a zkáze, jež způsobil Bhaal.~
@436  = ~Ty ho skutečně hluboce miluješ.~
@437  = ~Vskutku. (Zašeptá.) A navždy budu.~
@438  = ~Člověk spíš zahlédne Paní bolesti, než aby našel dokonalou lásku, ale tobě se to podařilo.~
@439  = ~Dokonalá láska musí být vytvořena, nelze ji jen tak nalézt.~
@440  = ~Táák, Saerileth, před chvílí jsem na tebe myslel.~
@441  = ~Skutečně?~ [SAERI330]
@442  = ~Jistě, má malá paladinko! Připrav se ochutnat tohle. (Z nějaké tajné kapsy Jan vytáhne misku okrově zabarvené kaše. Zdá se, že není o moc teplejší než okolní vzduch.)~
@443  = ~Děkuji ti, Jane, však musím odmítnout tvou štědrost.~
@444  = ~Co? Proč? Myslel jsem si, že aspoň *ty* budeš ochotná ochutnat moje tuřínové želé!~
@445  = ~Nikoli, Jane. (Saerileth se směje, protože gnómovy oči na ni vesele mrkají.) Tuřínové želé--žádám tě o prominutí.~
@446  = ~Není nic osamělejšího, než jíst tuřínové želé úplně sám. Myslím, že ho budu muset schovat na večeři, abychom si ho mohli užít všichni společně.~
@447  = ~Byls již někdy tak daleko od svého domova v Akthkatle, Jane?~ [SAERI331]
@448  = ~Inu, já ne, ne osobně, ale členové Jansenovy rodiny už cestovali po celém Faerunu. A někteří dokonce i mimo Faerun--ven do sfér!~
@449  = ~(Saerilethiny oči se rozšíří.) Vskutku? Do jaké sféry?~
@450  = ~Do více, ale nejčastěji do elementální sféry vzduchu.~
@451  = ~Z jaké příčiny navštívili tuto sféru? Jest to přec nudné místo, velká prázdnota, v níž se člověk cítí ztracený.~
@452  = ~Inu, Jansenovi měli vždycky dobrý orientační smysl. Ale jestli si to pamatuju dobře, můj prastrýc Spanky tam šel provádět nějaký výzkum. Vzal s sebou i svou ženu, a když se vrátili do Faerunu, měli už tři malá Janseňata, která se nikdy nedotkla nohama země!~
@453  = ~(Saerileth pochybovačně zúží oči a pak se usměje.) Jane, tys vskutku mistrný vypraveč. Uprostřed všeho trápení jsi vnesl úsměv na mou tvář.~
@454  = ~Inu, život dobrodruha už je takový, že člověk denně čelí nebezpečí, a tak jsou mí společníci obvykle rádi za malou historku. Čas od času jsou naše těžkosti tak veliké, že se naše mysli utíkají ke zmateným vtípkům.~
@455  = ~Paks uspěl, neboť má mysl již nedlí u našeho soužení.~
@456  = ~Tohle funguje vždycky!~
@457  = ~Nevadí ti, že jsem tady, malá paladinko?~
@458  = ~A z jaké příčiny by mělo?~ [SAERI332]
@459  = ~Nehraj si se mnou, Saerileth! Podvedl jsem smrt! Unikl jsem spravedlnosti! Nepřijde ti to k vzteku?~
@460  = ~Nikoli, Sarevoku, tys neunikl Tyrově spravedlnosti. Ztratils přec moc, jež ti byla smyslem života. A, též, zemřeš znovu.~
@461  = ~Výmluvy! Měl bych být mrtvý, ale žiju.~
@462  = ~Pak v tom snad zříš milost?~
@463  = ~Vidím v tom svou vlastní sílu!~
@464  = ~Na malou holčičku bojuješ dobře, Saerileth!~
@465  = ~Síla mé paže není má, ale Tyrova.~ [SAERI333]
@466  = ~Vážně? Nikde jsem tu neviděl Tyra, že by máchal tvojí zbraní!~
@467  = ~To jest proto, žes dobrovolně oslepil svůj zrak. Já přec jsem jen dívka patnácte let stará a nemám sil na lítou bitvu.~
@468  = ~To řekni všem svým nepřátelům, které jsi rozsekala na cucky!~
@469  = ~*To* jest přec Tyrova síla! Neboť Tyr Jednoruký na mne shlédl s přízní a obdařil mne již od mého dětství.~
@470  = ~Proč pořád meleš o všech Tyrových jménech? My přece *víme*, co je zač! Nemusíš nám tu vykreslit celý jeho profil!~
@471  = ~Ty, zdá se, více než kdokoli jiný potřebuješ lépe vyučit o Zraněném Tyrovi a jeho neskonalé milosti.~
@472  = ~Od tvého božstva nepotřebuju vůbec nic! Nech mě být!~
@473  = ~Saerileth, proč mluvíš tak archaicky, se vším tím "jest" a "přec"?~
@474  = ~Takový byl způsob, jakým jsem se naučila váš jazyk.~ [SAERI334]
@475  = ~Inu, zdá se, že tví učitelé by měli trochu aktualizovat svoji faerunštinu. Je i ostatní tvoje vzdělání tak zastaralé?~
@476  = ~Čas plyne ve sférách jinak.~
@477  = ~A tvoji učitelé o tom neví, že?~
@478  = ~Nikoli, ví o tom. Však nelze je obtěžovat tím, aby vždy kráčeli bok po boku s časem na každém z Základních světů.~
@479  = ~A co jsou zač, bohové, kteří si někde sednou a sledují současné dění na mnoha světech?~
@480  = ~Nikoli, to jest pole působnosti vyslanců.~
@481  = ~Tfuj! Možná by bylo lepší říct "loutek"! Despotů. Tyranů.~
@482  = ~Loutek? Nikoli, ani zdaleka. Pro vyslance jest vůle jeho boha sama radost a jeho potěšení jest ve službě jemu.~
@483  = ~V ráji?~
@484  = ~Vskutku, v ráji i v pekle.~
@485  = ~Vyslanci v pekle? Těm se říká knížata démonů a neslouží. Vládnou!~
@486  = ~Tyrovi vyslanci kráčeli peklem i Základní. A na žádném místě nepanují, avšak slouží.~
@487  = ~Dost o tvém Tyrovi! Ať si je klidně všudypřítomný, jak naznačuješ, ale ať nechodí nikde poblíž mě!~
@488  = ~Maličká, jak se cítíš, když překonáváš své nepřátele?~
@489  = ~Sire? Nerozumím tvé otázce.~ [SAERI335]
@490  = ~To by přece mělo být jasné bez vysvětlování. (Jak vůbec může nechápat výtvory mé mysli?)~
@491  = ~Od té doby, co ty a <CHARNAME> cestujete spolu, jsi poněkud zesílila. Copak to nerozechvěje tvou duši, když teď tak snadno porážíš své protivníky?~
@492  = ~Nyní, jako i v čas, kdy jsme se <CHARNAME> a já poprvé setkali, jest všechna síla mé paže, všechna moc, jíž snad vládnu, darem Zraněného Tyra. Porážím zlo v jeho jménu, nikoli ve svém vlastním.~
@493  = ~Jo, jo, jo. A moje genialita je taky dar, který používám. Pro tuhle diskusi tedy řekněme, že tvoje síla je "dar". Pak by ses jí měla zmocnit a využít ji jako svoji výhodu!~
@494  = ~Avšak vše, po čem toužím, jest vůle Tyrova, jak se sluší vyslancům.~
@495  = ~A copak je tohle? Ty si myslíš, že jsi vyslanec? (Možná, že je mnohem opilejší mocí, než jsem si myslel.)~
@496  = ~Nikoli, sire, doposud ne. Mé dny výcviku mezi Vyvolenými doposud neskončily.~
@497  = ~Saerileth, vždycky jsem věděl, že máš talent pro komedie. (Vždycky se tváří tak kysele.) Ty a vyslanec? Ty a nádoba svého boha? Ty, malá holčička?~
@498  = ~To přec není postavení, jež si zasloužím. Jest z milosti a moci Tyra samého.~
@499  = ~Poznal jsem už docela dost paladinů a každý z nich byl do určité míry pomýlený, ale ty, má maličká vyslankyně, jsi šílená.~
@500  = ~Takže, Saerileth--ó, odpusť mi! (Výsměšně se pokloní.) Vyslankyně, kdypak nastane tvé povýšení? Hodláš se proměnit před zraky nás všech?~
@501  = ~Nehodí se, abys mne nazýval vyslankyní, sire, neboť jsem doposud neobdržela tento úřad.~ [SAERI336]
@502  = ~Skvělé! (Už jí došel smysl pro humor.) Odpověz mi na otázku, dítě!~
@503  = ~Jen Slepý Tyr ví, kdy nastane onen den, však až naplním své dny jako Vyvolená, pak se jednoho dne probudím podobna andělům.~
@504  = ~Andělům? To myslíš jako deva? Solar? (Malé holčičky a jejich fantazie! Divím se, že z ní není bard, který svými příběhy baví tupé hlupáky v přístavních krčmách. Jsou celkem zábavné.)~
@505  = ~Snad budu jako deva. Však není neobvyklé, když vyslanec nosí masku smrtelníka. Jest možné, že i jako vyslanec si ponechám svou tvář, však moc Tyrova na mně spočine a bude zářit z mých očí.~
@506  = ~Až teda dostaneš svoji moc, mysli na mě v dobrém a neznič mě ze svých výšin ve svém spravedlivém hněvu! (Edwin si pohrdavě odfrkne.)~
@507  = ~Ač se mi jen vysmíváš, budu pamatovat na tvou žádost.~
@508  = ~A *já* zase nikdy nezapomenu na tvoje zábavné hloupoučké výmysly.~
@509  = ~Z jakých příčin si libuješ v prolévání krve, Korgane? Jak příhodné jest, že ti říkají 'Krvavá sekera'.~ [SAERI337]
@510  = ~Dík! A v čem bych si jako měl libovat, děvčico? Nic se nevyrovná pořádný sprše v krvi tvejch nepřátel!~
@511  = ~Jest přece tolik věcí, z nichž se lze radovat. Spravedlnost--~
@512  = ~--Jo, jo! Jasně že je jich hodně: zlato!~
@513  = ~Máš i jiná potěšení než zlato a krveprolití?~
@514  = ~Ne! Proříznu krček nějakýmu ubohýmu pytli masa, kterej nemá právo na život, vyrabuju mu barák a pak vodkráčím s lupem! Pak pudu zpátky do svýho a jako sviňka se vyválím v ukradenejch mincích!~
@515  = ~Pravíš to jen, abys mne přiměl k činu!~
@516  = ~(Korgan si Saerileth kriticky prohlíží.) A funguje to? Dal bych si s tebou pár kol!~
@517  = ~Nikoli dnes, Korgane.~
@518  = ~Moje palica! Pálenku!~
@519  = ~Nepochybuji, že až budeme příště doplňovat zásoby, <CHARNAME> ti nějakou najde.~ [SAERI338]
@520  = ~Ne, ty jedna ukecaná, vyšňořená hromádko železa! Krev! Zlato! A grog!~
@521  = ~Ach, všechna tři potěšení tvého života.~
@522  = ~Jasan. A ty bys taky nebyla taková kyselá držka, kdyby ses tu a tam napila. Trochu se vodvaž! Si mladá a silná! Ať tě ludi obdivujú!~
@523  = ~Netoužím mít podíl na tvých potěšeních.~
@524  = ~Tvoje chyba, blázne! Tak si běž zachraňovat spratky před rozjetým valníkem, nebo tak něco!~
@525  = ~Viconie, tys přenádherná. Jest však škoda, že kdyžs odvrátila svou tvář od Lloth, neobrátila ses k Eilistraee, avšak k Shar.~ [SAERI339]
@526  = ~Nelituj mě, děcko! O mně a mojí minulosti nic nevíš! Jak si dovoluješ mě soudit? Co vůbec víš o mých důvodech?~
@527  = ~Neznám tě, neboť mi o sobě nic nepravíš. Naslouchala bych, kdybys hovořila.~
@528  = ~Nic ti o sobě neříkám, protože pro mě nic neznamenáš! Ze tvých samospravedlivých postojů se mi dělá špatně!~
@529  = ~Pak máš přec mou lítost, neboť se vědomě odřezáváš od těch, kdo tě touží poznat. Jsi sama.~
@530  = ~Ještě jednou mi nabízej svoji lítost a já tě zabiju!~
@531  = ~Jsi krásná, Saerileth. Je škoda, že jsi oddala svůj život Tyrovi. Jak krásná potěšitelka by z tebe jinak mohla být!~
@532  = ~Kolik ses mohla naučit triků! A jaké muže--~
@533  = ~--Zadrž, Viconie! Již dost tvých urážek. Není třeba, abys mluvila více.~ [SAERI340]
@534  = ~(Viconie zavře ústa a vražedně zírá na Saerileth.) To se ti nepodobá, vzdát se tak brzo. Bojíš se, že bych mohla odhalit tvoje skryté touhy?~
@535  = ~Znáš mne přec tak málo, jako já tebe, Viconie. Proč mne tedy tak nenávidíš? Jakou újmu jsem ti způsobila?~
@536  = ~Protože jsi mi dala vůz, když jsem chtěla kozu!~
@537  = ~Pak mne tedy nenávidíš čistě z vlastního rozhodnutí.~
@538  = ~To je potěšení, které si nikdy nenechám ujít.~
@539  = ~Toužilas mít někdy domov, lady Fentan? Tvůj lid jest znám ve všech sférách pevnými vazbami k domovu.~ [SAERI432]
@540  = ~Nepřála sis někdy takovou věc?~
@541  = ~Ne, Saerileth. Nepřála. Nejsem ještě připravená na domov, protože ještě musím napravit nějaké křivdy.~
@542  = ~Nikdy to však necítíš jako ztrátu?~
@543  = ~Někdy ano, ale ve službě spravedlnosti se musí něco obětovat.~
@544  = ~Jen ti nejoddanější z rytířů složí *takovou* oběť, lady Fentan. Být na zemi poutníkem, jest těžký osud.~
@545  = ~Je to můj úděl.~
@546  = ~Jen proto, že tvé věrné srdce si tak zvolilo.~
@547  = ~Ráda bych viděla tvoji domovinu, Saerileth! Domov božských stvoření! ~
@548  = ~Vskutku, lady Fentan, a Venya, Perlové nebe, jest domovem statečné Yondally a Arvoreen, tvé vlastní bohyně.~ [SAERI433]
@549  = ~Už jsi ji někdy viděla?~
@550  = ~Můj domov jest Merion, Platinové nebe, však procházela jsem i přes Venyu.~
@551  = ~Pověz mi, jak to tam vypadá?~
@552  = ~Nenazývají ji tví lidé 'Zelená pole'? To jest jméno nesmírně přiléhavé, neboť jest krásná a svěží. Zahrada bez divokosti.~
@553  = ~Před nějakou dobou ses mě ptala na domov. Doufám, že bych se mohla usadit tam, kdyby mi to Arvoreen dovolila.~
@554  = ~Nemám pochyb, že to nakonec bude místo tvého spočinutí, lady Fentan.~
@555  = ~Saerileth, Boo si myslí, že jsi prohnané stvoření.~
@556  = ~Prohnané? Minscu, křivdíš mi, když tak pravíš.~ [SAERI434]
@557  = ~Boo tě viděl v bitvě a tvoje síla je nepopiratelná. Ale když se na tebe nepřátelé poprvé podívají, vidí jen malou holčičku.~
@558  = ~A ty to překvapení používáš jako výhodu v boji. Nečekají, že jim nakope zadky taková malá slečinka.~
@559  = ~(Saerileth potřese hlavou.) To jest omyl Základních, že mne soudí dle věku. Ve sférách kolem mne září Tyrovo světlo a očekává se ode mne, že budu bojovat v jeho jménu.~
@560  = ~Jasan! Nakopeš ještě víc zadků až vyrosteš.~
@561  = ~Však, Minscu, já přec již jsem dospělá žena.~
@562  = ~Né, ještě pořád jsi docela maličká. Jsi jako malé miloučké zvířátko. Ty--ty jsi jako Boo!~
@563  = ~(Saerileth zamrká.)~
@564  = ~Jako Boo! On taky vypadá jako malý nevinný křeček, ale ve skutečnosti je to hrůzostrašný stroj na zabíjení a umí zahnat kvičící zlo zpátky do jeho tmavých koutů!~
@565  = ~Ty děláš to samé!~
@566  = ~Já--ti děkuji, Minscu. Vždy se budu snažit potírat zlo.~
@567  = ~Kdo *je* Tyr? Pořád o něm mluvíš.~
@568  = ~Zraněný Tyr jest bůh spravedlnosti, bůh, jemuž jsem oddala celý svůj život.~ [SAERI435]
@569  = ~Ahá, tak proto je pro tebe tak důležitý. Dává ti tvoje kouzla!~
@570  = ~Dal mi víc než jen toto. Dal mi i můj život. Byla jsem zrozena v jeho říši.~
@571  = ~Už jsi ho někdy viděla? On je tam něco jako král?~
@572  = ~Nezřela jsem ho nikdy bdělýma očima, však spatřila jsem jeho avatara.~
@573  = ~Ve snu?~
@574  = ~Zřela jsem jeho avatara, jak kráčí po úbočí hor, však v jedné vizi jsem spatřila i jeho odhalenou slávu.~
@575  = ~Někdy se mi zdá o Booovi. Je tak miloučký.~
@576  = ~Jistě ti přináší pohodlí.~
@577  = ~Jasan, vytahuje mě z potíží, ale nevím, jak moc by byl pohodlný. Nenavrhuješ, že na něm mám *sedět*, že ne?~
@578  = ~(Saerileth se usměje.) Nikoli, Minscu. Nenavrhuji.~
@579  = ~To je dobře. Vždycky jsem si myslel, že máš Booa ráda.~
@580  = ~Docela jsem vyrostla od doby, co mne <CHARNAME> přibral, nemyslíš?~
@581  = ~Vskutku jsi vyrostla v moci.~ [SAERI436]
@582  = ~To je pravda! Je teď ze mě arcimág. Ráda bych se vrátila zpátky do Athkatly a zase čelila něčemu z těch věcí, se kterými jsme bojovali dřív.~
@583  = ~Z jaké příčiny?~
@584  = ~Ani nevím. Jen by mě zajímalo, jak se budou tvářit, až budou stát proti arcimágovi Nalii!~
@585  = ~Proti komu bys bojovala?~
@586  = ~V tom městě je spousta neřádů! Lidé žijící z otrocké práce chudých. Vykořisťovatelé, otrokáři. Ráda bych jim nandala, co si zaslouží.~
@587  = ~Pak bys možná mohla ono zkažené město očistit, lady Nalio, byť i bez tvé magie. Tvé postavení ti přec propůjčuje nesmírný vliv.~
@588  = ~Jasně, moje rodina má spoustu známých. Ale já jsem byla dlouho pryč z domova. Už jsem mimo. A kromě toho, myslíš si, že by někdo poslouchal dobrodruha, když jde o politiku?~
@589  = ~Věr mi: Použila bych svou magii, abych si získala respekt.~
@590  = ~Respekt? Nebo strach?~
@591  = ~Respekt, Saerileth! *Nejsem* tyran. Dala bych lidem svobodu a možnost výběru.~
@592  = ~Saerileth, pocházíš z místa, kterému mnozí říkají nebe. Má tam ještě nějaké místo charita?~
@593  = ~Pokud charitou míníš dary chudým, pak v Mertionu nejsou nemajetní.~ [SAERI437]
@594  = ~Charita jest však víc než jen almužny.~
@595  = ~Vím. Když pomáhám chudým, chci jim dát i pocit vlastní hodnoty, nejen materiální zabezpečení.~
@596  = ~Vlastní hodnoty? A jaké jest to ceny? To jest přec *mé* vlastní hodnocení sebe sama. Jaké jest to důležitosti?~
@597  = ~Jsem, kým jsem, a doufám, že budu lepší. Mé hodnocení však nemění to, kým jsem.~
@598  = ~Ale může! Jestli chudí začnou přemýšlet pozitivně a veřit sami sobě, můžou toho tolik udělat.~
@599  = ~Hodně záleží na tom, jak o sobě přemýšlíš!~
@600  = ~Já však doufám v někoho většího, než jsem sama. Spoléhám na Tyra a má síla plyne z něho. Doufat v *sebe* znamená spoléhat na slabého a bezcenného boha.~
@601  = ~Blahopřeju, Saerileth. Ale ne každý má to štěstí, aby se stal Tyrovým Vyvoleným. Někteří lidí zkrátka žijí v chudobě a já jim pomáhám.~
@602  = ~Pomáhám jim, aby o sobě smýšleli pozitivně, že dokážou cokoli, když se pro to rozhodnou. Pomáhám jim vytvořit si úspěšné myšlení.~
@603  = ~Smýšlet o sobě nadmíru jest jen chabý prostředek se špatným koncem. Nemusíš přec být Vyvolený, abys mohla sloužit nějakému bohu. Tyr se neodvrátí od nikoho, kdo ho hledá s čistým srdcem.~
@604  = ~To řekni chudým, kterým jsem pomohla. Nebudou s tebou souhlasit! Našli sílu sami v sobě.~
@605  = ~Náboženství možná pomáhá tobě, ale někteří lidé jsou dost silní, aby žili bez něj.~
@606  = ~A skončili na Zdi nevěrců?~
@607  = ~Saerileth, já přece neříkám, že by lidé měli být ateisté! Jen se ti snažím říct, že člověk může ctít bohy a zároveň být pánem svého osudu.~
@608  = ~Někteří lidé se chtějí postavit na vlastní nohy a dělat věci sami za sebe. Ne jen celý den vyzpěvovat žalmy o tom, jak jsou "nehodní". Bohové pomáhají těm, kdo si pomůžou sami.~
@609  = ~Tys však nikdy nezřela říši Sil. My vskutku *nejsme* hodni. Netvrdím však, že člověk nemá pomáhat chudým.~
@610  = ~Od mého mládí bylo pomáhat bezmocným i mým úkol. Však zasévat do nich semínka pýchy nikdy nebylo mým záměrem.~
@611  = ~Takže místo toho řekneš, "Chvalte Tyra a následujte ho" a nenaučíš je, jak si mají sami opatřit jídlo?~
@612  = ~Ty přec nevíš, co jsem činila, lady Nalio. Nevíš ničeho o milosrdenství Tyrova chrámu v Sigilu.~
@613  = ~Dobrá! Ale ty zase nevíš, co může člověk dokázat, když si začne věřit!~
@614  = ~Naopak. Zřela jsem Tlumočníky a vím, co dokáže víra v sebe sama. Však též vím, že všechna lidská lopota jest marná.~
@615  = ~Muž, který se namáhá a pracuje pro svůj denní chléb a nakrmí svou rodinu, nedělá marnou práci. Jeho děti mají co jíst. Řekni jeho rodině, že to, co dělá jejich táta, je bezcenné!~
@616  = ~Nebo ještě lépe: řekni jeho rodině, že *on* je bezcenný!~
@617  = ~Tvůj hněv ti brání správně zřít má slova. Nikdy jsem přec nepravila, že poctivé dílo jest bezcenné, ani to, že poctivý dělník jest bezcenný.~
@618  = ~Pravila jsem, že to, jak smýšlí o sobě, nic nezmění na skutečnosti. Že stav jeho srdce se nemění, je-li na sebe pyšný, či nikoli.~
@619  = ~Jsi *úplně* vedle, Saerileth. Viděla jsem muže, kteří získali pocit vlastní hodnoty, vyvlékli se z chudoby a zajistili celou svou rodinu.~
@620  = ~To je reálná změna.~
@621  = ~Jeho okolností, však nikoli srdce.~
@622  = ~Jistěže! Jeho okolností! A o čem si myslíš, že celou dobu mluvíme? Jeho srdce je přece něco jiného!~
@623  = ~Lady Nalio, pak hovoříme každá o něčem jiném.~
@624  = ~Máš za to, že čest tvé rodiny je břemeno, pro které stojí za to žít?~
@625  = ~Nikoli, Valygare. Nemám, neboť Tyrova přikázání mne váží víc než požadavky vložené na hlavu dcery pána na Nevadnoucím jezeře.~ [SAERI439]
@626  = ~A co tvůj bratr? Co Caladus? To on se stane novým pánem?~
@627  = ~Vskutku, stane. Avšak jemu, jakož i mým dalším bratřím, jest čest stát se pánem na Nevadoucím jezeře cílem, ke kterému běží. Toto břemeno jest jim potěšením.~
@628  = ~To jsem si myslel. Musí to být pěkné být členem tak vážené rodiny.~
@629  = ~Vskutku jest. Však přec, Valygare, i ty můžeš být. Očistils jméno Corthala. Pojmi nějakou ženu za manželku a započni novou linii.~
@630  = ~Pořád se točíš kolem tohohle bodu, Saerileth? (Dobromyslně na ni zamrká.) Budu přemýšlet o tom, co jsi říkala.~
@631  = ~Učiň tak.~
@632  = ~Tys vzdělaný muž Valygare. Jaká jest tvá oblíbená kniha? Máš nějaký svazek, jenž tě okouzlil v dětských letech?~ [SAERI438]
@633  = ~Jako kluk jsem si vic hrával venku nebo pracoval spíš než abych studoval. Ale když jsem vycházel na pochůzky, často jsem si s sebou brával "Činy Bradena Adaira", sbírku romancí.~
@634  = ~A zde jest počátek tvé lásky k dobrodružství.~
@635  = ~Možná ano. Často jsem si představoval sám sebe jako hrdinu, který došel až do hradu za sedmerem kopců, zabil draka a objevil ztracený poklad.~
@636  = ~A paks žil dle svých chlapeckých snů.~
@637  = ~Částečně. "Činy Bradena Adaira" ve skutečnosti nepopisují moc věrně hrůzy bitev a války. Jistě víš, co tím myslím, Saerileth.~
@638  = ~Vskutku. A přec oči oné romance nebyly tak úplně slepé. V čestné bitvě jest vždy místo pro hrdinu.~
@639  = ~Ale co bitvy, které bojuje <CHARNAME>! Vražedné pokusy, přepady, jednání s nemrtvými. To je stěží hrdinské.~
@640  = ~Nemůžeme si přec vždy vybrat své bitvy.~
@641  = ~I přesto jsem rád, že mohu připět svým dílem na cestě, kterou si <CHARNAME> zvolil.~
